Hej...
De siger, at det er fem centimeter i sekundet.
Hvad? Hvad er?
Den hastighed, hvormed kirsebærblomster falder. Det er fem centimeter i sekundet.
Du ved helt sikkert en masse af den slags, Akari.
Sig... synes du ikke, det ligner sne?
Jeg tror...
Hej! Vent op!
Akari!
Takaki-kun!
Det ville være fantastisk, hvis vi kunne se kirsebærblomsterne falde sammen igen næste år.
Til Thono Takaki-sama.
Det er virkelig lang tid siden.
Sommeren er ret varm her omkring, men sammenlignet med Tokyo er den så meget mildere.
Men når jeg tænker over det, kunne jeg også godt lide Tokyos varme, fugtige somre.
Den smeltende varme asfalt,
de fjerne skyskrabere, der glitrer i varmen,
og den frysende aircondition i stormagasiner og på undergrundsbaner.
Sidste gang vi var sammen var ved vores folkeskoleafslutning.
Det er allerede et halvt år siden.
Så, Takaki-kun...
... husker du mig stadig?.
Kære Takaki-kun...
Tak for svaret.
Det gjorde mig så glad.
Det er allerede godt ind i efteråret, og bladene får smukke farver.
Jeg var nødt til at trække en sweater frem i forgårs for første gang i år.
Tohno-kun.
Senpai.
Hvad er det? Et kærlighedsbrev?
Det er det ikke.
Beklager at have bedt dig om at gøre alt det.
Intet problem, jeg blev hurtigt færdig.
Tak. Så er det rigtigt, at du vil flytte skoler?
Åh, ja, i slutningen af året.
Hvorhen?
Kagoshima. På grund af mine forældre.
Jeg kan se... det bliver ensomt her uden dig.
Jeg skriver faktisk dette brev i toget, fordi træningen er begyndt meget tidligt på det seneste.
Jeg fik klippet mit hår den anden dag.
Den er så kort, at du endda kan se mine ører...
... så du ville nok ikke engang genkende mig, hvis du så mig.
Jeg er tilbage.
Velkommen hjem.
Jeg vil vædde på, at du også ændrer dig lidt efter lidt, Takaki-kun.
Kære Takaki-kun...
Har du haft det godt i disse kolde dage?
Det har allerede sneet et antal gange her.
Hver gang det sker, pakker jeg mig ind i lag af tøj, når jeg går i skole.
Det har ikke sneet i Tokyo endnu, vel?
Selvom jeg flyttede...
... Jeg ser stadig på Tokyos vejrudsigt af vane.
Gid det ville regne en af dagene...
Det ville ikke være bedre indendørs.
Sig... har I nogensinde været i Tochigi?
Hvad? Hvor?
Tochigi.
Nix.
Jeg spekulerer på, hvordan du kommer dertil...
Ingen anelse.
Et skudtog eller noget?
Det er langt...
Freshmen!
Ja?!
Til de sidste tre omgange! Kæmpe! Kæmpe!
Jeg var overrasket over at høre, at det var dig, der flyttede skoler denne gang.
Vi vænnede os begge til at flytte skole, da vi var små...
Men alligevel... Kagoshima. Det er sådan set langt væk, ikke?
Det er ikke længere en afstand, hvor jeg bare kan hoppe på et tog og se dig, når jeg vil...
Så... det får mig vel til at føle mig lidt ensom.
Vær god, Takaki-kun.
Kære Takaki-kun...
Jeg er så glad for, at vi ses den 4. marts.
Det vil være lige omkring et år siden vi sidst mødtes, ikke?
Af en eller anden grund føler jeg mig lidt nervøs.
Der er et rigtig stort kirsebærtræ tæt på mit hus, så jeg vil vædde på, at i foråret...
... kronbladene falder med fem centimeter i sekundet.
Jeg håber virkelig, at foråret vil komme med dig den dag, Takaki-kun.
Vil du stoppe et sted på vej hjem?
Nå... det regner ud.
Vejrudsigten sagde, at det skulle blive til sne i aften.
Virkelig? Jeg syntes det føles koldt.
Og vi er allerede i marts...
Ja, det føles som om jeg bliver forkølet.
Vi kan stå af ved Shimokita.
Ja.
Tohno, lad os komme til at øve.
Højre...
Om det... Jeg tror ikke, jeg kan klare det i dag.
Er du klar til at flytte?
Noget i den stil.
Undskyld.
Jeg er glad for, at du kommer helt ud til stationen tættest på mig...
... men det er en lang tur, så vær forsigtig.
Jeg venter på dig i stationens venteværelse kl. 7.00 den aften.
Den dag Akari og jeg skulle mødes, blev regnen til sne om eftermiddagen.
Hej Takaki-kun.
Det er den kat, Chobi.
Han ligger her altid.
Men det ser ud til, at han er helt alene i dag.
Hvad skete der med din ven Mimi? Det må være ensomt helt alene, hva?
Hvordan er bogen indtil videre?
Jeg kan virkelig godt lide det.
I aftes læste jeg fire milliarder års evolution.
Hvor er du nu?
Næsten da Anomalocaris begynder at dukke op.
Den kambriske æra!
Jeg kan virkelig godt lide hallucigenien. De ser sådan ud!
Ja, sådan noget...
Hvilken en kan du lide, Takaki-kun?
Opabinia, måske?
Den femøjede, ikke?
Jeg tror, Akari og jeg var meget ens på en eller anden måde.
Præcis et år efter jeg flyttede til Tokyo...
En ny ven er lige flyttet til vores skole. Dette er Tohno Takaki-kun.
...Akari gik over i min klasse.
Fra i dag vil Shinohara Akari-san deltage i vores klasse.
Fordi vores kroppe stadig var små, skrøbelige og tilbøjelige til sygdom...
...vi to foretrak biblioteket frem for at spille på sportspladsen.
Naturligvis blev vi venner...
...og derfor var der tidspunkter, hvor vores klassekammerater drillede os. Men...
Jeg har lidt ondt af hende.
De to er altid sammen.
Åh! Der er han!
Så længe vi begge var sammen, var det mærkeligt nok ikke bange for os.
Åh, sikke en dejlig fyr!
Wow!
Og alligevel troede jeg af en eller anden grund, at vi ville ende med at gå på den samme mellemskole...
...og bliv sammen, ligesom vi var...
...fra det tidspunkt.
Shinjuku, Shinjuku, sidste stop. For passagerer, der...
...JR Line, Heiou Line, metro...
Det var første gang, jeg tog til Shinjuku Station alene...
...og alle de linjer, jeg snart skulle ride, ville også være de første for mig.
Mit hjerte hamrede.
Jeg skulle se Akari igen.
Hvordan gik det med den fyr?
WHO?
Du ved, den Nisshou-dreng.
Laver du sjov? Hans smag var lidt grim...
Vi ankommer til Musashi-Urawa snart. Igen, dette er Musashi-Urawa.
Ved vores næste stop, Musashi-Urawa, for at få forbindelse til eksprestoget...
For at komme i forbindelse med eksprestoget vil dette tog stoppe i 4 minutter.
De passagerer, der hurtigt ønsker at nå Yonohonmachi og Oomiya, bedes gå ombord...
Øh... det er Shinohara.
Umm, er Takaki-kun der?
Det er Akari-chan.
Hvad? Flytter du skoler?
Hvad med Nishi Middle School? Du gik igennem alle de problemer for at blive accepteret.
De sagde, at de ville klare papirarbejdet med at overføre mig til den offentlige skole i Tochigi...
Undskyld...
Nej... der er ingen grund til at undskylde.
Jeg fortalte dem, at jeg stadig gerne ville væk fra min tantes hus i Katsushika, men...
...de sagde, at jeg ikke kunne, før jeg blev ældre.
Jeg forstår... du behøver ikke sige andet.
Det er nok.
Undskyld...
Gennem modtageren presset smerteligt mod mit øre...
...Akaris egen smerte var til at tage og føle på.
Men... der var ikke noget, jeg kunne gøre.
Det var ret godt, ikke?
Ja. Vi ses senere!
Terminalen jeg flyttede til var fyldt med folk på vej hjem...
...og alles sko var gennemblødte af sneen.
Den kolde luft var mættet med den klassiske duft af en snefyldt bydag.
Alle passagerer, venligst din opmærksomhed.
På grund af de snedækkede vejrforhold rejser Utsunomiya Line udgående tog til Oomiya og Utsunomiya...
...vil opleve en 8 minutters forsinkelse i ankomsten.
Vi beklager ulejligheden i din travle hverdag.
Indtil det øjeblik havde jeg ikke engang overvejet muligheden for, at et af mine tog skulle komme for sent.
Min snigende angst blev pludselig meget større.
Dette tog kører i øjeblikket 10 minutter for sent på grund af snevejr.
Vi beklager ulejligheden i din travle hverdag.
Efter at vi havde passeret lidt ud over Oomiya Station...
...næsten alle de forbipasserende bygninger forsvandt pludselig af syne.
Næste stop er Kuki. Kuki.
Vi beklager vores frygtelig sene ankomst.
De passagerer, der skifter til Tobu Isesaki Line, bedes du gå rundt til afkørsel #5.
På grund af det næste togs forsinkelse, vil dette tog standse på denne station i de næste 10 minutter.
Vi beklager ulejligheden i din travle hverdag og sætter pris på din forståelse.
Det er jeg ked af.
På grund af det næste togs forsinkelse, vil dette tog standse på denne station i de næste 10 minutter.
Vi beklager ulejligheden i din travle hverdag, og...
Det her er Nogi. Nogi.
Til alle passagerer udtrykker vi vores dybeste undskyldning.
På grund af den fortsatte forsinkelse af det efterfølgende tog, vil dette tog standse på denne station i en længere periode.
Vi beklager ulejligheden i din travle hverdag og sætter pris på din forståelse.
Stationerne virkede ufatteligt langt fra hinanden...
...og toget ville stoppe i utrolig lang tid på hver station.
Kurihashi > Koga > Nogi > Mamada > Oyama
Omoigawa > Tochigi > Ohirashita > Iwafune > Sano
Vildmarken på den anden side af vinduet virkede som intet, jeg nogensinde havde oplevet før.
Den langsomt tikkende tid...
...og mine sultkvaler...
...fortsatte med at dæmpe mit humør.
Den tid, vi havde planlagt at mødes, var gået...
...så jeg havde på fornemmelsen, at Akari begyndte at blive bekymret.
På den dag...
...den dag hun ringede...
...Akari må have været så meget mere nervøs og ked af det end mig, men jeg kunne ikke finde ordene til at trøste hende.
Jeg skammede mig så meget over mig selv.
Når vi ser tilbage, takker vi vores lærere for alt, hvad de har gjort.
Så tror jeg efter i dag... det er farvel.
Nogle sommerferieplaner?
Jeg modtog det første brev fra Akari et halvt år senere...
...i sommeren af mit første år på mellemskolen.
Jeg husker hvert sidste ord af det.
I løbet af de to uger før dagen skulle vi mødes...
...Jeg brugte min tid på at skrive et brev, jeg ville give hende.
Den var fyldt med alle de ting, jeg havde at fortælle hende.
Alle de ting, jeg ville have hende til at høre.
Der var så mange.
Vi beklager meget ventetiden.
Dette tog vil snart begynde sin afgang mod Utsunomiya.
Det her er Oyama. Oyama.
For de passagerer, der skifter til Tohoku Bullet Train, skal du overføre hertil.
De passagerer, der skifter til down-toget, Tohoku Bullet Train mod Morioka, skal du overføre til linje 1.
De passagerer, der skifter til up-toget mod Tokyo, skal du overføre til linje 5.
De passagerer, der skifter til Mito Line-
Alle passagerer, venligst din opmærksomhed.
På grund af snedækkede vejrforhold oplever Ryomo Line i øjeblikket en alvorlig forsinkelse.
Vi beklager den frygtelige ulejlighed.
Vi beder dig venligst være tålmodig og vente lidt endnu, indtil toget ankommer.
Det næste optog kørte mod-
På den ene eller anden måde...
...Jeg havde intet andet valg end at fortsætte mod stationen, hvor Akari ventede.
Dette er op-toget, linje 8, mod Takasaki, der passerer Ashikaga og Maebashi på vejen.
Stil dig venligst bag den hvide streg-
Alle passagerer, venligst din opmærksomhed.
På grund af den forstyrrede køreplan fra det kraftige snefald vil dette tog midlertidigt stoppe.
Vi beklager meget for ulejligheden i din travle hverdag...
...men i øjeblikket er vi ikke i stand til at genoptage normal service.
Jeg gentager...
Kære Takaki-kun...
Hvordan har du det?
Jeg skriver faktisk dette brev i toget, fordi træningen er begyndt meget tidligt på det seneste.
Hver gang jeg prøvede at forestille mig Akari fra hendes breve...
... hun var altid alene af en eller anden grund.
Til sidst forblev toget standset i den golde vildmark i to timer.
Hvert minut føltes som en evighed.
Med klar ondskab mod mig...
...tiden fortsatte med at glide langsomt fremad omkring mig.
Jeg bed tænderne sammen...
...og kunne ikke gøre andet end at udholde smerten og holde mine tårer tilbage.
Akari...
Fortæl mig venligst...
...du har allerede...
... vendte hjem.
Linje 3 mod Takasaki, der passerer Ashikaga og Maebashi på vejen, er netop ankommet.
På grund af de snedækkede vejrforhold vil dette tog stoppe midlertidigt.
Akari...
Det smager godt.
Virkelig?
Det er bare varm ristet te.
Brændt te?
Det er første gang jeg har det...
Du laver sjov. Jeg er sikker på du har haft det før.
Du tænker?
Du må have.
Og... siden jeg lavede dette, kan jeg ikke rigtig garantere, hvor godt det vil smage, men...
Hvis du vil, så tag nogle.
Tak!
Jeg var virkelig sulten.
Hvordan er det?
Det er den lækreste risbold, jeg nogensinde har fået.
Du overdriver!
Det er det virkelig!
Det er nok bare fordi du er sulten.
Det tror du?
Det må være.
Jeg tror også, jeg skal have en bid.
Så... du flytter snart, ikke?
Ja. Næste uge.
Kagoshima, ikke?
Det er ret langt væk.
Ja...
Selvom denne tur til Tochigi også var ret langt.
Du kan jo ikke engang gå hjem i dag nu.
Vi lukker snart. Der er ikke flere tog, der kommer eller går.
Ja Hr.
Vær forsigtig på vej hjem i denne sne.
Ja Hr.
Kan du se træet derude?
Er det træet fra dine breve?
Ja. Det er et kirsebærtræ.
Så...
...synes du ikke, det ligner lidt sne?
Det gør den bestemt.
I det øjeblik...
...Jeg følte, at jeg vidste, hvor evigheden, vores hjerter og vores sjæl lå.
Jeg følte, at vi havde delt alle mine 13 års oplevelser.
Og så... i næste øjeblik...
...blev jeg pludselig fyldt med en ulidelig sorg.
Akaris varme... og hendes sjæl...
Hvordan kunne jeg tage dem ind, og hvor kunne jeg bringe dem?
Jeg var så ked af det, fordi jeg ikke havde de svar.
Jeg vidste klart, at fra det tidspunkt af ville vi ikke være sammen for evigt.
Den overvældende vægt af vores kommende liv...
...og tidens uvished hang over os.
Men... den snigende angst, der havde taget fat i mig...
... ville snart gradvist smelte væk.
Og det eneste, der var tilbage, ville være følelsen af Akaris bløde læber.
Vi tilbragte den nat i en hytte ved siden af en mark.
Vi svøbte os ind i et gammelt tæppe og talte ved og ved...
...indtil vi endelig var faldet i søvn, side om side.
Næste morgen, da jeg gik ombord på toget, der var startet igen...
...jeg skiltes med Akari..
Umm... Takaki-kun...
Ja?
Takaki-kun...
...Jeg er sikker på, at du bliver okay fra nu af.
Jeg ved det bare!
Tak skal du have.
Akari, du har det også godt!
Jeg skriver til dig!
Jeg ringer også!
Jeg fortalte aldrig Akari, at jeg havde mistet det brev, jeg ville give hende.
For jeg følte, at min verden havde ændret sig fuldstændig efter det kys.
Det eneste, jeg ønskede, var styrken til at beskytte hende.
Med den tanke i mit sind fortsatte jeg med at stirre ud over landskabet bag vinduet... for evigt.
Kanae, skal du også gå efter skole?
Ja, er du okay med det, Onee-chan?
Fint med mig. Men sørg også for at komme til dine studier.
Ja.
Okay!
Morgen.
Godmorgen, Tohno-kun.
Du er virkelig tidligt i morges, hva?
Også dig, Sumida. Du tog til stranden igen, ikke?
Ja.
Du øver dig hårdt.
Det ville jeg ikke sige...
Vi ses senere, Tohno-kun.
Senere.
Forstået? Det er tid til at begynde at træffe dine valg.
Sørg for at aflevere den inden mandag, okay?
Og husk at snakke med dine forældre om det før.
Det ser ud til, at Sasaki-san skal på college i Tokyo.
Ingen overraskelse der. Jeg tænkte på måske at tage på et 2-årigt college i Kumamoto.
Hvad med dig, Kanae?
Hvad? Umm...
Får du et job?
Umm...
Du har virkelig slet ikke tænkt over det, hva?
Det eneste du tænker på er Tohno-kun, ikke?
Han forlod bestemt sin kæreste i Tokyo, siger jeg dig.
Ingen måde!
Går det stadig ikke godt for dig?
Ja... hvad er der kommet ind i mig?
Det er bedre, hvis du ikke tænker for meget over det. Du vil være i stand til at surfe igen på ingen tid, det lover jeg.
Det må være rart at tage tingene så roligt, Onee-chan.
Hvad har du så travlt med?
Med denne hastighed vil jeg ikke være i stand til at sige det før eksamen...
Tak, Onee-chan.
Jeg kan også tage dig med hjem...
Du skal ikke bekymre dig om det. Jeg tager min cykel hjem.
Sumida, er du på vej hjem?
Ja.
Du også, Tohno-kun?
Ja.
Vil du hjem sammen?
Hvis jeg havde en hale som en hunds...
...Jeg er sikker på, at det ville logre frem og tilbage lige nu, da jeg ikke ville være i stand til at skjule min lykke.
Jeg var lidt lettet og tænkte ved mig selv, gudskelov, jeg er ikke rigtig en hund...
...og jeg var overrasket over, hvor tåbelig jeg var, fordi jeg tænkte på, hvad jeg gjorde tidligere.
Men alligevel var turen hjem med Tohno-kun lyksalighed.
Lige fra starten virkede Tohno-kun lidt anderledes end de andre drenge.
Jeg er Tohno Takaki.
Jeg er lidt vant til at flytte skoler på grund af mine forældres job...
...men jeg er ikke så vant til denne ø endnu.
Det er rart at møde jer alle sammen.
Jeg blev forelsket ved første blik den dag i det andet år på mellemskolen, og ville gå på samme gymnasium som ham...
...så jeg studerede virkelig hårdt, blev på en eller anden måde accepteret...
...og hver eneste gang jeg så ham, blev jeg mere og mere forelsket i ham.
Men det er så skræmmende, og hverdagen er smertefuld.
Men hver gang jeg ser ham, bliver jeg fyldt med sådan en lykke...
...at jeg er i tvivl om, hvad jeg skal gøre.
Tohno-kun, der køber du den samme igen.
Den er rigtig god.
Sumida, du tænker altid dine beslutninger seriøst igennem, gør du ikke?
Ja.
Jeg vil være udenfor.
Ja.
Bare dette, tak.
Det vil være 90 yen.
Vær så god.
Tak som altid.
Velkommen tilbage.
Hvad købte du?
Nå, det var svært at vælge, men jeg gik med dette.
Nogle gange ville Tohno-kun skrive en sms...
...og hver gang han gjorde det, ville jeg altid ønske...
...at den sms han skrev...
... ville blive adresseret til mig.
Kabu, jeg er hjemme!
Kabu, Kabu!
Jeg er tilbage.
Dette er en besked fra dit rådhus.
Den næste normale åbne benzinstand vil være på Sakai Agricultural Cooperative Gas Station.
Sumida Kanae-san fra klasse 3-1...
...Itou-sensei kalder på dig.
Meld venligst til vejlederens kontor.
Det er din kæreste, Tohno.
Hun er ikke min kæreste.
Du er den eneste i karakteren, der ikke har udfyldt en.
Undskyld.
Se, det er ikke noget, nogen i min position burde sige...
...men det her er egentlig ikke noget, du skal pirre din hjerne over.
Har Sumida-sensei sagt noget?
Ingen...
Hvis du virkelig ikke kan bestemme dig, hvad med et 2-årigt college i præfekturet?
Men...
Onee-chan har intet med det at gøre...
Trods alt...
...surfing, selv efter at jeg plagede min søster så meget for at lære mig...
...og den vigtigste fyr, der tager alle mine tanker op...
...er to ting, jeg stadig ikke er god til.
Tak som altid.
Slet ikke. Vi ses næste gang.
Hver gang jeg går til hvor Tohno-kun er...
...inderst inde, mit hjerte... det knuger sig sammen... bare lidt.
Tohno-kun.
Sumida, hvad sker der? Jeg er overrasket over, at du fandt mig herud.
Jeg så din cykel, så jeg besluttede at komme forbi.
Er det okay?
Ah jeg forstår. Jeg er glad for at se dig.
Vi stødte ikke på hinanden ved cykelskuret i dag.
Jeg er også glad.
Han er rigtig venlig.
Så venlig, at det nogle gange føles, som om jeg kommer til at græde.
Hej, skal du teste for at komme på college?
Ja. Jeg vil tage et par stykker til nogle universiteter i Tokyo.
Tokyo... jeg kan se.
Jeg tænkte, at det kunne være tilfældet.
Hvorfor siger du det?
Du ser ud til at du gerne vil langt væk herfra, af en eller anden grund...
Hvad med dig, Sumida?
Jeg ved ikke engang rigtig, hvad der skal ske i morgen.
Alle er ens.
Ingen måde! Du også, Tohno-kun?
Selvfølgelig.
Du ser ikke ud til at have noget at bekymre dig om.
Åh, stop det. Jeg er ikke fyldt med andet end bekymringer.
Jeg gør alt, hvad jeg kan for at følge med. Jeg har ikke noget pusterum.
Virkelig?
Jeg ser...
Et fly?
Ja.
Wow...
De siger, at den kører med fem kilometer i timen.
Den skal til Minamitane-lanceringsanlægget.
Det ser ud til, at der kommer en lancering i år. Første gang i et stykke tid.
Ja. Det formodes at gå til solsystemets fjerne områder.
Uanset hvor mange år det tager...
Hey... du burde virkelig tale med Kanae om hendes planer for fremtiden.
Du ved, hvor fraværende hun kan være.
Hun skal nok klare sig. Det er ikke som om hun er et barn længere.
Jeg kan huske, da jeg plejede at være sådan for lang tid siden...
Hører du det, Kabu? Tohno-kun ved tilsyneladende heller ikke, hvad morgendagen bringer.
Vi er begge ens. Tohno-kun og mig.
Det må virkelig være...
...en mere ensom rejse end nogen kunne forestille sig.
For bare at presse frem gennem det sande buldermørke...
Knap støder på et enkelt brintatom...
Helhjertet tror på, at du vil komme tættere på at opdage...
...universets hemmeligheder i rummets uudgrundelige afgrund.
Gad vide hvor langt vi skal gå...
Hvor langt KAN vi gå?
Jeg spekulerer på, hvornår jeg fik for vane at skrive beskeder til ingen?
Kanae, har du besluttet, hvad du vil lave i fremtiden?
Nix. Som jeg troede, er jeg stadig ikke sikker...
Men det er i orden! Jeg besluttede, at jeg bare vil tage tingene på én ad gangen.
Jeg går!
Siden den dag har en række tyfoner passeret...
...og øen er blevet lidt køligere hver gang.
Vinden, der blæser gennem sukkerrøret, har fået en let kulde...
...og himlen virker lidt højere.
Skyernes kanter er blevet blidere...
...og mine klassekammerater er begyndt at bære lette jakker, når de cykler med vejrets forandring.
Da det lykkedes mig at ride på bølgerne igen, var der gået seks lange måneder.
Selvom det var midt i oktober, føltes det som om, der var lagt lidt sommer tilbage.
Vejrudsigten for i aften viser en klar aften med vind op til otte meter i sekundet.
Så jeg hørte, at Yamada tilstod over for Sasaki-san.
Ingen overraskelse der.
Hvad? Kanae, du virker meget glad i dag.
Er der sket noget godt mellem dig og Tohno-kun?
Ingen måde!
I dag vil jeg endelig også tilstå Tohno-kun.
Hvis jeg ikke fortæller ham det i dag, den dag jeg endelig red på bølgerne igen...
...det er jeg sikker på, at jeg aldrig vil være i stand til.
Sumida.
Til-
Tohno-kun.
På vej hjem?
Ja.
Jeg ser.
Så lad os tage hjem sammen.
Huh, Sumida? Besluttet allerede i dag?
Ja.
Hvad er der galt?
...til mig...
Nej undskyld. Det er ikke noget.
Virker din cykel?
Ja... det er lidt underligt.
Er den i stykker?
Ja... Jeg tror, tændrøret er dødt.
Var dette en hånd-me-down?
Ja. Det var Onee-chans.
Gik den i stå, da du prøvede at accelerere?
Det kunne det faktisk have...
Lad os lade det ligge her for i dag.
Du kan få en fra dit hus til at hente den senere.
Lad os gå tilbage i dag.
Hvad? Jeg går selv!
Du går videre.
Vi er så langt ude, og dit sted er i nærheden, så...
Og... jeg vil gerne gå i dag.
Tohno-kun, venligst...
Hvad er der galt?
Undskyld...
Det er ikke noget.
Jeg er så ked af det...
Sumida...
Jeg beder dig... tak...
...vær ikke så sød ved mig!
Mens vi mennesker desperat og hensynsløst strakte vores arme til toppen af himlen...
...og sendte noget af den masse og størrelse i luften...
...stirrer ud i det fjerne mod noget langt ud over vores vildeste drømme...
...Jeg følte, at jeg i nogen grad kom til at forstå, hvorfor Tohno-kun var anderledes end de andre drenge.
Og på samme tid...
...Jeg indså tydeligt, at Tohno-kun ikke rigtig kiggede på mig.
Derfor kunne jeg den dag ikke sige et ord til Tohno-kun.
Tohno-kun er virkelig venlig, men...
Han er virkelig venlig, men...
Men Tohno-kun ledte altid langt ud over mig.
Langt ud over mig, mod noget i det fjerne.
Jeg er sikker på, at jeg ikke ville være i stand til at give Tohno-kun, hvad han virkelig ønsker.
Men alligevel... trods det...
I morgen, dagen efter, og endda derefter...
...Jeg ved, at jeg stadig vil være hjælpeløst forelsket i ham.
Mens jeg udelukkende tænkte på Tohno-kun, græd jeg mig selv i søvn.
Jeg følte stærkt...
...at hvis jeg så tilbage nu...
...hun ville også se tilbage.
Det sidste Chuo-linjetog på vej mod Tokyo ankommer nu.
Du skal blive til nytår.
Jeg ved det, men jeg har en million ting at tage mig af.
Det tror jeg nok.
Sørg for at lave gode måltider til ham, hører du?
Jeg vil.
Hvis der nogensinde er et problem, så tøv ikke med at ringe til os, Akari.
Jeg skal nok klare mig.
Toget til perron 2 ankommer nu.
Vi ses til brylluppet i næste måned, så du skal ikke bekymre dig så meget.
Du må hellere tage hjem. Det er koldt.
I nat drømte jeg om noget fra en fjern fortid.
Dengang han og jeg begge stadig var børn.
Jeg er sikker på, at det er på grund af det brev, jeg fandt i går.
Mizuno-san.
Ah, ja, sir?
Har du tid til det møde?
Ja Hr.
Gennem selve livshandlingen hober sorgen sig op hist og her.
Om i lagnerne hang til tørre i solen...
...den enkelte tandbørste på dit badeværelse...
...eller historiklogfilerne på din mobiltelefon.
Selv nu elsker jeg dig stadig...
Det sagde pigen, jeg havde været sammen med i tre år, i den e-mail.
Men jeg er sikker på, at selvom vi havde skrevet 1.000 smser frem og tilbage...
... vores hjerter ville nok ikke have rykket engang 1 centimeter tættere på.
I løbet af de sidste par år har jeg kun ønsket at bevæge mig fremad og røre ved det, jeg ikke kunne nå...
... selvom jeg aldrig har været i stand til håndgribeligt at definere, hvad det var.
Uden at vide, hvor de tvangstanker kom fra, fortsatte jeg simpelthen med at arbejde.
Så en dag indså jeg, at mit hjerte var ved at visne, og i det var der ikke andet end smerte.
Og så en morgen...
...da jeg indså, at jeg fuldstændig havde mistet mine alvorlige og akutte følelser fra længe siden...
...Jeg vidste, at jeg var ved min grænse...
...og sige mit job op.
I går havde jeg en drøm.
En drøm for længe siden.
I drømmen var vi to stadig tretten...
...stående på den store mark dækket af sne, så langt øjet rakte.
I det fjerne var lysene, der flimrede i huse, sat sparsomt, vidt og bredt.
Det eneste, der var tilbage på den nyfaldne sne, var vores fodspor.
Bare sådan...
...vi ønskede uden tøven, at en dag...
...vi to ville være i stand til...
...for at se kirsebærene blomstre sammen igen.
Jeg søger altid efter dig, søger altid efter din figur.
På den modsatte platform, eller gennem vinduet i baggyden.
Selvom jeg ved, at du ikke kan være der.
Hvis mit ønske skulle gå i opfyldelse, ville jeg være ved din side.
Der ville ikke være noget, jeg ikke kunne gøre.
Jeg ville risikere alt for at omfavne dig.
Om ikke andet for at undgå ensomhed, vil enhver gøre det.
På denne nat, hvor det ser ud til, at stjerner vil falde ned fra himlen, kan jeg ikke lyve for mig selv.
En gang til, forsvind ikke, sæsoner.
Én gang til, jeg vil have den gang, hvor vi fjollede rundt sammen.
Jeg søger altid efter dig, søger altid efter din figur.
I krydset, i mine drømme.
Selvom jeg ved, at du ikke kan være der.
Hvis der sker mirakler, vil jeg vise dig det lige nu
den nye daggry, hvem jeg vil være fra nu af,
og ordene jeg elsker dig, som jeg aldrig har sagt.
Minderne om sommeren kredser om mig
og dit dunkende hjerteslag, der pludselig stoppede.
Jeg søger altid efter dig, søger altid efter din figur.
I byen ved daggry, i Sakuragi-cho.
Selvom jeg ved, at du ikke kan være der.
Hvis mit ønske skulle gå i opfyldelse, ville jeg være ved din side.
Der ville ikke være noget, jeg ikke kunne gøre.
Jeg ville risikere alt for at omfavne dig.
Jeg søger altid efter dig, søger altid efter selv et fragment af dig.
I den butik jeg skal til, i hjørnet af en avis.
Selvom jeg ved, at du ikke kan være der.
Hvis der sker mirakler, vil jeg vise dig det lige nu
den nye daggry, hvem jeg vil være fra nu af,
og ordene jeg elsker dig, som jeg aldrig sagde.
Jeg ender altid med at lede efter dit smil et sted.
Ved jernbaneoverskæringen venter på at ekspresen passerer.
Selvom jeg ved, at du ikke kan være der.
Hvis jeg kunne leve livet igen, ville jeg være ved din side hver gang.
For jeg ville ikke have noget
mere værdifuld end dig.
Slutningen Downloaded from subtitlesnest.com