כשמגיע השחרור
מבוסס על אירועים אמיתיים
נו?
מוּכָן?
אני לוקח את הסוף הזה. אתה לוקח עוד אחד.
- אתה רואה? - כן.
- למעלה. - למעלה. לפנות. דרך.
ואנחנו מושכים.
מֵעַל. לפנות. דרך. ואנחנו מושכים.
את כל! אנחנו צריכים לרוץ ולהתכונן. האם תוכל להתמודד עם זה הלאה?
זה רק למשוך את החוט. - משוך את הכבל.
אסור שהדגל ייגע בקרקע. ואז אתה תבוא. אל תתעכב.
Ruesling College. אפריל 1945
- אתה מאחר. איפה היית? - עזוב אותי לבד.
שֶׁקֶט.
יפה.
נשמע כמעט מושלם. כִּמעַט.
בערב יספר המורה שלנו מדסן על עבודת המצילים.
והוא יספר על השודדים מגבעות פן.
ואז נבחר את צוות המטבח.
אל תברח. ליס תחכה במטבח.
שיהיה לך יום טוב.
בוא נלך, סורן. הגיע הזמן.
היי יעקב! האם תיקח את זה לאמא שלי?
יש חור בברך. ויש לי דייט.
- אתה יודע מה? - מה?
הרוסים כבר בברלין.
- נגמרה המלחמה? - כן.
גבר עם שפם כבר לא יכול להסתתר.
- הגיע הזמן לשיעורים? - כן.
ברגע שהטיח יוסר, ננגן שוב בפסנתר.
לעזאזל, זה קר!
21.14.28.
- שלום. 35. - מסמכים.
- אבא, מה זה? - ללכת.
- מה קורה? - הם היו כאן כל הבוקר.
- אחר הצהריים טובים. - מסמכים, בבקשה.
בְּהֶחלֵט. הנה לך.
כאן.
- ללכת. - תודה.
מחסן גרמני ברינג נשרף אתמול על ידי לוחמי התנגדות.
כאן ברוסלינג לא ימצאו אף אחד.
את כל!
זה מדהים איך בירק לובש את הבגדים שלו?
- מישהו ישב בלול התרנגולות כבר הרבה זמן. תן לו להתעסק.
- נראה בסדר. - וזה מריח.
רק צריך לשטוף אותו.
כואב לי כשאני לוחץ? נסה את זה ככה.
- מכונית גרמנית. - מאיפה הם?
לא, ארנה. אני אפתח את זה בעצמי.
תראה לי.
לא!
לָשֶׁבֶת.
ארנה, תתקשרי לאמבולנס. עַכשָׁיו!
אבינו שבשמיים.
יתקדש שמך, תבוא מלכותך.
יעשה רצונך עלי אדמות כמו בשמים.
תן לנו היום את לחמנו היומי וסלח לנו על אשמתנו.
בדיוק כפי שאנו סולחים לבעלי החוב שלנו.
אל תוביל אותנו לפיתוי, אלא הציל אותנו מרע.
כי שלך היא המלכות, הכוח והתהילה לנצח. אָמֵן.
למה דר נילסן נהרג?
הגרמנים רוצים נקמה על מעשיהם של לוחמי ההתנגדות.
והרבה אנשים חפים מפשע סובלים.
- האם הגרמנים יכולים להרוג גם אותך? - לא.
למה הם צריכים מנהל מכללה?
בְּדִיוּק?
אנחנו חייבים להיות חזקים.
שמרתי את זה ליום ההולדת שלך, אבל...
- נראה כמו ספיטפייר. (לוחם) - נראה מגניב.
עכשיו נסה לישון. - ואמא?
היא לא הולכת לשום מקום. לילה טוב.
מחר אחזור לבית הספר.
- כבר? אני צריך הסחת דעת.
או שאני אשתגע.
אתה עדיין לא יכול בלי פסנתרן.
התלמידים ישמחו.
תנחומיי. תודיע לי אם נוכל לעזור בכל דרך.
תודה לך, Lauritz. - הוא איש טוב.
- יכול לדבר? - עכשיו?
- כן. זה חשוב. - בוודאי.
מצב כאוטי עם פליטים גרמנים.
לחץ על קופנהגן ויוטלנד הוביל ל...
שהרשויות הגרמניות יביאו 200,000 אזרחים גרמנים.
בתי ספר ומכללות צריכים להתכונן להכיל אותם.
בית הספר שלך הוא לא היחיד.
כל בתי הספר והמכללות חייבים לקבל פליטים גרמנים.
מאתיים איש. יהיה מחר.
מאתיים? אין לנו כל כך הרבה מקום.
אתה חייב לקבל אותם. תודה.
לתלמידים יש עוד שמונה שבועות של שיעורים.
- שלח אותם הביתה. אבל המכללה צריכה את הכסף שלהם.
אני רוצה לשאול אם אתה יכול למצוא פתרון אחר?
אני לא אתווכח איתך.
האם אני צריך להזכיר לך שדנמרק נכבשה על ידי גרמניה?
התלמידים הם הבעיה שלך.
אתה לא יכול לעשות את זה בצורה הזו. הם לא יכולים פשוט לעזוב...
- בגרמנית, בבקשה. - מצטער.
מחר בשבע, בית הספר יעמוד לרשותנו.
אנחנו יכולים להציע חדר כושר. נשאיר את המעונות לסטודנטים.
אדוני המפקד. יש לנו חדר כושר גדול.
זה יותר טוב מהחדרים הישנים. אתה יכול למקם אותם שם.
שים אותו איפה שאתה רוצה. חייב להיות קורת גג מעל הראש שלך.
מאתיים.
בסימן, בוא נלך! פתח את הדלתות!
כולם יצאו! התכנסות על הרציף.
- יש יותר ממאתיים כאלה. - מה אנחנו יכולים לעשות?
אני מצטער.
- אין מקום לכל כך הרבה. - Lauritz Hansen חייב לחתום.
אני Lauritz Hansen.
- 523 אנשים? - כן.
- אתה לא יכול להכיל את כולם בחדר הכושר. - מה יש לך? יש בעיה?
- יש לך בעיות? - לא.
אנא חתום.
Lauritz, אנחנו לא יכולים. - עלינו לעמוד בהסכם.
בואו לא נפלה תלמידים. ותנו לגרמנים לישון אחד על השני.
להקשיב! אספו את החפצים שלכם ולכו בכיוון הזה.
- סורן! - אבא!
ביקשתי להיות לידך. בוא נלך.
יותר קרוב. אין מספיק מקום.
היי? בבקשה תן לי את זה. המחבת הזו מיועדת לבית הספר.
תביא לי את זה חזרה.
- נחזיר את זה מאוחר יותר. היא לא בשבילך. להחזיר אותו.
- אתה רוצה להרעיב אותנו למוות? - תפסיק עם זה. להחזיר אותו!
חייל, היא לקחה את המחבת שלי. - תחזיר אותו מיד!
מָהִיר!
אנחנו צריכים עוד שמיכות. - דבר עם הצבא.
אנו מספקים רק חדר כושר.
שמנו את הגרמנים. אבל הלימודים יימשכו מחר.
עוֹד.
קשה לקבל את המצב הזה.
אבל אנחנו לא המכללה היחידה. זה קורה בכל הארץ עכשיו.
רק הסכם עם הרשויות. אנחנו דואגים לעצמנו, הם דואגים לשלהם.
בתאבון.
- האם תהיה תוספת של סלק? - כן, זה יהיה.
- אבא, כמה זמן יישארו הגרמנים כאן? - אני לא חושב להרבה זמן.
הם יחזרו הביתה כשהמלחמה תסתיים. בקרוב.
לְקַווֹת.
יעקב.
מצטער להטריד אותך, אבל הבן שלי חולה מאוד.
- כדאי? - אני אפענח את זה.
- דבר עם החיילים הגרמנים. - אבל הם לא שם.
הם נעלמו. לא נשאר חייל אחד.
- אבל זה לא נכון. - אף אחד.
גם אוכל אין.
יש לספק לך מזון ותרופות.
אתה יכול להתקשר לרופא? אין רופא בעיר?
היא לא מבינה.
- הילד שלי חולה מאוד. אתה צריך לחזור לאולם.
איפה החברים שלך, צרציל?
- אלה חזירים. - הם היו יכולים לשרוף את האולם.
מי עשה את זה?
מי עשה את זה? מי עשה את זה?
- זה הזמן ללכת לבית הספר. - בירק!
יש דם על האצבעות שלו. האם אתה עשית את זה?
- הרגת את התרנגולות שלנו? - לא.
חמש תרנגולות לא מספיקות להאכיל 500 איש.
תן לי ללכת.
תן לו ללכת.
- בוא נלך ל. בוא נלך, אוטו.
מצטער.
- בסדר גמור? - כן כן.
- אידיוטים. - בירק...
ובכן, אמרתי שהגיע הזמן ללכת לבית הספר.
- שלום! - מה שלומך?
- האם זה נכון שגרמנים חיים בקולג? - הם גרים בחדר כושר. רק שם.
- הם נראים מלוכלכים. - האם הם מסריחים?
זה בגלל הכרוב הכבוש.
- מגנוס מגיע. - ובכן, מגנוס. אמא שלך מאושרת?
- היא אוהבת לטייל איתם. - כמו המלטה!
- שכבתי עם חייל גרמני אחד. – ותפזר את רגליה עבור אחרים.
כמו סוסה.
אז נלך לשחק מלחמה. אני רוצה להיות בהתנגדות.
אתה תחזור להיות נאצי. - אני לא רוצה.
עוד עשרה! ידיים למעלה!
עוד חמישה!
אבא, למה אתה מדבר עם הגרמנים?
אל תדאג, זה היה יום טוב?
קר, מר מדסן. - רק תואר אחד. או שתיים.
- אתה לא רוצה להיות איתם - ידיים מאחורי הראש שלך.
כך. התרגיל הבא! אחת שתיים שלוש...
ברכיים גבוהות יותר.
אני לא מבין איך החלב הזה יעזור?
בואו ניתן את זה לילדים הקטנים ביותר.
והלילה, כל הגרמנים ידפקו על דלתנו.
- אני לא חושב. - בירק צודק.
חלב ואוכל יגיעו בקרוב. הגרמנים הבטיחו זאת.
כן, אבל עכשיו הם צריכים את זה. - יש לנו הסכם עם הרשויות שלהם.
ליס...
השאירו את החלב.
זה נכון. עזרה לגרמנים פירושה עזרה לנאצים.
סורן!
- זה חדש? - זה ספיטפייר.
אבא שלי גילף.
יש לך אבא טוב.
- זה בשבילך. - תודה.
- לא תאכל את זה? אני אשאיר את זה למועד מאוחר יותר.
גם אני.
זה לא מה שאתה עושה.
כן, היכנס. יש לך זמן?
אני צריך לעזור לאוגה ולמוגנס.
תקשיב, בוא ננגן בפסנתר אחר כך?
להתראות, סורן.
הוא לא יספר.
- נו, איך אתה מתמודד? - כאוטי, אבל אנחנו מנסים.
התלמידים מעולים, וזה הכי חשוב.
ליס לא צריכה לתת חלב. זה בכלל לא נכון.
אני לא חושב שהיא עושה את זה. דבר עם אשתך, יעקב.
- מחווה זו עשויה להיות מובנת לא נכון. - בוודאי.
אנשים לא צריכים לפקפק בעמדת המכללה.
כולנו כאן עוזרים אחד לשני. והכל תלוי בתלמידים.
אנחנו באמת צריכים אותם עכשיו... - אני מבין. תודה.
אתה יכול להיות סמוך ובטוח. אני אדבר עם ליס.
זוכר מי לקח אותך? ואחרים חשבו שאתה צעיר מדי.
אין צורך להחיות את הספקות הללו.
- תודה. - יום טוב.
- למה הם כאן? - הם ישנו בחדר הכביסה.
היא על הכיסא שלי! שבי, סורן.
- ומה עוד? - לא יהיה יותר היום.
למה אנחנו צריכים לעזור להם?
- סתם. - נוכל לחלוק איתם את הדייסה.
הם גרמנים. אנחנו במלחמה איתם. תזכור את זה.
- במה אתה צופה? - את כל! לאכול.
תאכל הכל.
ליס...
- מאיפה הם? תן להם ללכת. תן להם לסיים קודם.
- האם עלינו לעזוב? - חזור לאולם. כולם, לכו.
- יעקב! - אני מבלה.
- לך, מהר! סורן.
אמרתי לאמא שלי שהם צריכים לעזוב. - בואו. מָהִיר.
הם יכולים לאכול קצת. הם יתומים.
בלי חלב, בלי שיבולת שועל. אל תעשה את זה מאחורי הגב שלי.
חזור אל אחותך. - למה?
תעשה מה שאני אומר. ללכת.
- האם הם מתו היום? - כשהיא מופיעה, זה מהיר.
- מה מופיע? - דיפטריה. זה מתפשט.
סיכון גדול לילדים ולקשישים. ללא טיפול, רבים ימותו.
אנחנו צריכים לבודד את החולים. איפה הרופאים שלך?
אני רופא, אבל אין לי תרופה. אנו זקוקים בדחיפות לאנטי-טוקסין.
אתה יודע מי יכול לעזור לנו?
אני מתחרט. אבל אנחנו בית ספר, לא בית מרקחת.
זה ברור.
אז נחפור עוד קברים.
חמישים או מאה. או יותר.
הם לא הבעיה שלנו.
הגרמנים מסרבים לשחרר את האסירים שלנו מהמחנות.
לגרמנים יש עדיפות של רופאים רק לחייליהם.
אז אנחנו לבד עם הבעיה הזו?
אם הרופאים שלנו יעזרו, הם יתמכו במכונת המלחמה הגרמנית.
אתה שומע מה אני אומר, יעקב?
- אני מבין. - בסדר גמור.
עמדת ההסתדרות הרפואית לא תשתנה.
אולי במרפאה של דר נילסן יש נוגד רעלן?
אולי. אבל אני לא אשאל את בירק.
- את יכולה לדבר עם ארנה. - חסר תועלת.
לא נעזור לרופא נאצי.
אולי תבקש עזרה מלרסן? יש לו קשרים טובים עם בתי מרקחת.
לא רופאים גרמנים ולא דנים...
גם בתי המרקחת הדנים לא יעזרו לנו. אף אחד!
אנחנו צריכים לעשות משהו.
פאבורג
זה מאוד נחמד מצדך לטפל בפליטים שלנו.
אבל יש לנו 60 אלף פצועים מהחזית המזרחית.
בתי החולים שלנו בדנמרק צפופים מדי.
יש צורך למנוע מאנשים חולים להדביק אנשים בריאים.
אני אחראי לתלמידים שלי.
זה יהיה אחרת.
אבל ההסתדרות הרפואית הדנית הפרה את השבועה הרפואית שלה וסירבה לעזור.
אדוני המפקד, אני לא עוסק בפוליטיקה.
אני לא חושב שבתי החולים שלך יכולים להסתדר בלי רופאים ותרופות.
יותר מ-250 אלף פליטים הגיעו לכאן לדנמרק.
תשמח שלא נתנו לך יותר.
אתה יכול ללכת.
מה הוא אמר, אבא? האם יעזרו להם?
אבא, אנחנו הולכים הביתה?
לא. בוא נלך.
אף אחד בבית. הוא ואשתו עזבו.
הם עזרו לפליטים גרמנים.
למרבה המזל, זה התגלה. בקר את דר אסגרין.
הוא איש טוב. הוא עוזר רק לאנשים שלו.
- תודה. - אנא.
בוא נלך הביתה לאמא. - אבא?
לִפְתוֹחַ?
- דוקטור כריסטיאנסן? בבית? - אתה לא יכול לעשות את זה ככה.
- אם מישהו יבוא? - לא נאחר זמן רב.
דלת.
- אז מה הלאה? אנחנו צריכים לעזור למכללה.
אֵיך?
אם הגרמנים יחלו, הם יצטרכו לשלוח את התלמידים הביתה.
עכשיו... הכי חשוב זה לקבל את התרופה.
– אבל אנחנו נעזור לגרמנים. - עכשיו אנחנו עוזרים לעצמנו.
צריך נוגדי רעלים. נוגדי רעלים.
כך.
את כל. היה לנו מזל.
אַבָּא.
תן לי חלוק.
- כריסטיאנסן? - תשכב כאן. מָהִיר!
האם את כאן? דר כריסטיאנסן?
סליחה, דוקטור. אני אחכה עד שתסיים.
רק רגע בבקשה. אני בקרוב.
את כל. להקשיב.
אני אבוא מאוחר יותר. רוץ לבית העירייה וחכה לי.
מובן? אם לא אבוא עד השעה שלוש, לך לאמא שלך.
מובן?
זה הכל להיום. שלום לאמא.
- אבא... - היכנס.
סורן.
– חזרתי ברגע שיכולתי. - אבא.
הם רימו את הגרמנים. ניצחנו היום.
זהו, בוא נלך הביתה.
מוּכָן?
אין לי חשק לשחק היום.
זה שיר יפה. וזה ירים את רוחך.
מה קורה למי שעוזר לגרמנים?
תלוי מה הם עשו.
- האם אלו הם לוחמי החופש שמחליטים? - כן.
החלטת לעזור לגרמני?
- מה אם אני יודע משהו? - מה?
על אבא שלי.
מה איתו?
אני אגיד לך אם אתה מבטיח לעזור.
בְּהֶחלֵט.
- אתה מרמה אותנו? - במה אתה עוסק?
כשהתרוצצתי בפאבורג וחיפשתי תרופה לגרמנים.
יעקב, כולנו יודעים.
- מה אתה אומר? - הבנת לא נכון.
יעקב, יש מלחמה. אנחנו לא רוצים שילדים גרמנים ימותו.
אבל אנחנו לא צריכים מוניטין של מכללה שנאמנה לגרמנים.
אף אחד לא צריך לפקפק.
אני רוצה להגן על התלמידים מפני הידבקות.
אני מבין את הדאגה לתלמידים. ואני חולק את זה.
אבל אנחנו צריכים להיות קשוחים יותר. למען כולנו.
אתה יפוטר אם זה ימשיך.
- אני מבין. - אני מקווה.
הֱיה שלום.
סורן.
דיברת עם בירק?
תראה. דיברת על מה שקרה בפאבורג?
אני מדבר רק את האמת.
גם אני.
תסתכל עלי.
אתה שותק? תסתכל עלי.
- תסתכל עלי! - תפסיק.
המלחמה תסתיים בקרוב והכל יהיה כמו קודם.
- אנחנו עוזרים להם לשווא. - אנשים יבינו מה אנחנו עושים.
זה חסר תועלת.
- אתה חושב שזה יעבוד? - אני בטוח.
תסתכל עליו.
- אתה בוגד! - חרא!
- יעקב! - תפסיק! תפסיק!
תפסיק!
הילדים יוצאים לסקי...
שחרר!
- מה אתה עושה? - הכנס אותי!
- לאן לקחת את זה? - זו תרופה. מאבא שלי.
אבל אל תיגע במשפחה שלי. האם אתה מבין?
- שלום. - לא מתבייש?
- מצטער? - לא מתבייש? עזרו לנאצים המלוכלכים.
- במה אתה עוסק? - אתה לא שייך לכאן.
אתה לא יכול לעשות את זה. האם אתה מבין? לא מול הבן שלי.
אתה חייב להתנצל. אנחנו חייבים להתנצל!
בוא נלך.
הבטחתי לבקר בפאלה.
שכחתי לקחת את הספר.
כן. בְּהֶחלֵט. ללכת.
להקשיב. סורן וקארל יהיו נאצים.
- למה? הייתי בפעם הקודמת. - ומה? עכשיו אתה נאצי.
למה?
זה מה שאמרתי. עכשיו אתה נאצי.
יד קדימה.
כאן. יש לך שלושים שניות.
אחת שתיים שלוש ארבע חמש.
הנה הוא!
- תחזיק את ידיך! תרים את זה! - מה אתה עושה?
- תן לי ללכת! - אל תזוז.
אל העץ! קארל, יש לך חבל. לארס, תחזיק אותו.
- לחץ עליו. - תן לי ללכת!
- קשור אותו. - מסביב לחזה.
- תחזיק את הראש שלך. - תן לי ללכת!
- על מה אתה מדבר? - הישאר רגוע.
- הכל יהיה בסדר. - תן לי ללכת!
עכשיו ברור שאתה נאצי, כמו אביך.
- חזיר נאצי! - חזיר גרמני!
- אתה מריח כמו כרוב כבוש! ממש כמו מאבא שלי.
- אני לא כמו אבא שלי! אתה בוגד, סורן.
ביורן, תוריד לו את המכנסיים.
- אין צורך. ביורן! - אתה רוצה לעשות פיפי במכנסיים?
תן לו לעמוד כאן.
עכשיו הפחדנים.
– עוד פחדנים, ביורן! לא, ביורן.
ביורן!
חזיר גרמני!
פאל!
עֶזרָה!
- עזרה! - מה זה, גיזלה?
עֶזרָה!
כאן. קח את הזקט שלי. אתה תתחמם.
קח את זה.
- הישאר שם. - אבא, מה יש שם?
הישאר שם. מובן?
תהיה עם אחותך.
- מה יש שם? אני לא יודע.
בואו. לחתוך את החבל. שם. חתוך את זה.
איפה הילדים שלה?
האם הם ראו את זה?
הוא כבר נקבר.
לא, לא הוא. אַחֵר. שתי ילדות קטנות.
הם מתים. כל ילדיה מתים.
על מה אתה מדבר?
על איך שתי הבנות מתו אתמול בלילה.
- למה לא נתנו להם את האנטי-טוקסין? - דאלי.
זה אומר שהם לא נתנו מספיק.
אנא הבינו כי תרופות אלו אינן מספיקות.
כל עוד אנחנו בסביבה, זה חסר תועלת.
חולים חייבים להיות מבודדים כדי להאט את הזיהום.
מה אתה עושה, יעקב?
לא רק ילדיה מתו. לקחתי את הרשימה שלהם.
תראה.
שנתיים. שישה חודשים. שלוש שנים. חמישה חודשים.
בסך הכל, כבר מתו כאן שמונה עשר גרמנים.
וחצי מהם... ילדים.
צריך לעשות יותר.
- מה? נתת לי חלב. - כן בטח.
- תוך שבועיים הכל השתנה. - כן, הרבה ילדים מתו.
אני מפחד ממה שיקרה לנו.
- פשוט יפוטרו. - אתה חושב שאני מפחד מזה?
אני מפחד ממה שיקרה למשפחה שלנו!
מה יעשו לך? הם זורקים אבנים על החלונות שלנו!
האבן יכלה לפגוע בילדים שלנו!
גם אני מפחד, אבל כמה עוד ימותו? חָמֵשׁ? שֵׁשׁ?
- עוד 20 או 30? - אני לא יודע!
אני צריך לחשוב על בטיחות המשפחה שלי.
- מה יגידו הילדים? - שאנחנו עושים את הדבר הנכון.
תודה שהיית כאן. אני שמח שזה היה כל כך מהר.
השהות שלנו הייתה מיוחדת.
התמודדנו עם ניסיונות קשים.
האורחים הגרמנים שלנו השתלטו על חדר הכושר שלנו.
העובדה היא שלגרמנים אין מספיק מקום לחולים שלהם.
והחלטנו לפתוח להם את כל בית הספר, החל ממחר.
זה אומר שהלימודים שלך מסתיימים.
ששת השבועות האחרונים לא הלכו כמתוכנן.
להקשיב! אני מבקש שתיקה, בבקשה!
על פי המסורת, כאשר הלימודים מסתיימים...
אנחנו שרים את ההמנון שלנו. אני יודע שאתה אוהב את זה.
אז... בירק.
בירק.
מכללה שעוזרת לגרמנים? לא יהיו לנו תלמידים חדשים.
שניים נוספים מתו אתמול. היה צריך לעשות משהו.
אזהרה שלי הייתה ברורה. - אבל הרבה השתנה.
אבל לא בשבילנו. בשבילם.
- לא רופאים דנים ולא גרמנים עזרו. – די, יעקב! הרופאים שלנו לא אשמים.
הייתי נועלת אותם בחדר כושר. אבל אתה משתף פעולה עם הגרמנים האלה.
זה לא שיתוף פעולה! אני לא יכול להסתכל על אנשים שמתים.
כשהמלחמה תסתיים... אתה תתחרט על זה.
ולהתפלל שזה יעבור.
זה חרא.
קח את זה מפה.
אתה חירש, חזיר? הסר את הסמל.
בירק.
בקרוב לא תוכל להתחבא מאחורי החיילים.
בירק. תפסיק עם זה.
אתה חופר את הקבר שלך.
ללא רחמים.
זו לא רחמים. זהו רחמים.
הם הרגו את אבא שלי.
הוא היה עושה אותו דבר.
אבי לא היה בוגד.
אתה עובד עם נאצי! והוא הלך רחוק.
אתה מאיים עלינו?
יש לנו כאן מלחמה! אנחנו במלחמה עכשיו!
כל הכוחות למען החופש של דנמרק!
כל האנשים הדנים חייבים להילחם. כל אחד בדרכו שלו. אתה מבין את זה?
ומה אתה עושה?
כל זה אינו מאבק לחופש.
אין תירוץ. אין תירוץ.
בירק.
בירק!
אלו רגשות. הוא יירגע.
סורן? סורן!
- אתה אוהב גרמנים או מה? - קדימה, סורן! קדימה, סורן!
קדימה, סורן! קדימה, סורן! תביס אותו!
מכה!
- כואב? - מעט מאוד.
- טוב בסדר. - הכל יהיה בסדר.
- למה אתה צריך נשק? - איזה?
מה שהפילו הבריטים.
אני צריך לחלק הכל ללוחמי ההתנגדות באזור שלנו.
להרוג את מי ירה באביך?
כן. ובעוד חמש שנים נקום.
- אמיתי? זה קולט.
המשך כך. כָּבֵד?
צריך לחלק אותם לכל הלוחמים.
אני יכול. הגרמנים לא נוגעים בילדים.
בוקר טוב.
- לא. אל תיגע. - בוקר טוב.
תפסיק.
מסמכים, בבקשה.
טוב שהחולים מתאוששים.
כן. תודה. אחרת, רבים היו מתים.
מי יודע.
היינריך, יש לי משפחה שאכפת לי ממנה. הסר את הסמל.
הייתי נאמן למולדתי.
במלחמת העולם הראשונה לחם בתעלות.
בגיל 41 איבד את בנו הצעיר. הבכור בן 42.
לא ראיתי את אשתי מאז שהרוסים העיפו אותנו.
ואני לא יודע אם היא עדיין בחיים.
אם אני אוריד את זה, הכל יהיה חסר משמעות.
אולי יש לזה... משמעות.
סורן? תפסיק.
- מה אתה עושה? - שום דבר.
- לאן אתה הולך? אני רק רוכב.
מה פה?
מה?
מְטוּרָף? הם יירו בך.
ילדים לא נוגעים.
שונא אותך!
סורן. תפסיק עם זה! תפסיק!
בירק!
מה אתה עושה?
א? נתת לסורן נשק?
- התרחק מהבן שלך! אתה לא האבא הכי טוב בשבילו.
שְׁטוּיוֹת!
אתה לא מבין את הבן שלך.
שמור מרחק! מובן?
סורן יוכיח שהוא לא כמו אביו.
חיילים גרמנים בהולנד...
מערב גרמניה ודנמרק נכנעו.
זו לונדון. אנחנו חוזרים. מונטגומרי הכריזה...
חיילים גרמנים בהולנד...
מערב גרמניה ודנמרק נכנעו.
הַעֲלָאָה!
פסולת גרמנית!
- הלך! - אמא!
- רוץ! - אמא!
שחרר. אִמָא!
בוא נלך לקולג. - אתה לא הולך.
צא. הגענו.
לָרוּץ! בוא נלך! ללכת.
תחזיק את זה! לכולם!
- הוא לא אשם. – היינריך, חזור לאולם.
הוא עזר רק לחולים.
שתוק. אתה חירש, נאצי?
היינריך, חזור פנימה.
- אני לא פוחד. היינריך, תחזור.
בירק.
הנרי. אנחנו צריכים עזרה!
טוב בוא הנה! תרים את זה.
- קום! חזור! - חזיר גרמני! קום!
היכנס!
לשבת! לשבת!
יעקב. לא עשית כלום.
אַבָּא...
האם לא ניתן לקבור בבית קברות? מה עם אנשים אחרים?
לא צריכים להיות גרמנים לידנו.
צריך שיהיה להם מקום משלהם. מבין?
קדימה, עזרו לנו.
כולנו צריכים אוכל.
איפה בעלי?
נשלח למחנה מעצר. לפין.
- אני לא יודע איזה. שמעתי שקודמת.
זה זמני.
מה אם הגרמנים יחלו שוב?
אוכל חם עושה פלאים. נכון, סורן?
הרגת אותו. היינריך היה הרופא היחיד.
הוא היה חייב לציית.
הוא נאצי, לעזאזל!
הוא נאצי.
כמו שאמרתי, אנחנו צריכים אוכל.
צא החוצה, בירק. צא החוצה.
לך מפה!
סורן.
בירק.
אני אשאר.
- זה החדר שלך. - תודה לך, ארנה.
אני לא יכול להעיד על בירק.
מצא מקום אחר, מהר.
ניסע לאחותי בארהוס כשגייקוב יחזור.
האם סורן ואני נישן? - אני לא רוצה לגור כאן.
גם אני.
אבא יחזור בקרוב.
נו, בחייך... עזרת לגרמנים? אל תשקר. תשובה!
לא עשיתי כלום!
שלום.
כן.
- איפה גיזלה? - גיזלה?
במכון. אני לא חושב שהיא תצליח לעבור את הלילה.
אני לא מבין על מה אתה מדבר.
תפסיק!
תן אותם לגיזלה.
שֶׁקֶט.
תודה.
יָקָר.
שֶׁקֶט.
סורן?
הכל בסדר.
שלום סורן.
תהיה עם אבא.
- מה הם עשו? - כמה שריטות.
טיפלת באמא שלך? ואחותי?
שמעתי שחזרת לאחרונה. כן, לפני כמה שעות.
- איך בלימודים? ובכן, בירק יכול להתמודד עם זה.
- זה החמיר עוד יותר. - אני לא מסכים.
- יש יותר מקום מאחורי הגדר. - הם מתים כמו זבובים.
טוב שחזרת. - Lauritz.
אולי יש דרך להחזיר הכל בחזרה.
האם אנחנו רוצים להישאר?
אנחנו רוצים להישאר.
יעקב, זה הולך להיות לי מאוד קשה. אז רגע...
ולעולם אל תעזור שוב לגרמנים.
- זה ברור? - כן.
בסדר גמור.
- בהצלחה. - בהצלחה.
- אתה בטוח לגבי זה? - ובכן... מה עלי לעשות?
ממה יש לנו לחיות? לעולם לא אמצא עבודה שוב.
מבין?
גיזלה? גיזלה?
קדימה, בואי איתי.
בוא נלך.
קדימה, גיזלה.
אל תישן. תתעורר.
קדימה, גיזלה. לספור.
82, 83...
בואו! 84.
בואו. 85.
אנחנו הולכים לבית החולים, לרינג.
אתה לא צריך לרוץ לבד.
זה מסוכן. לוחמים נמצאים בכל מקום.
- בואו נלך הביתה. קח אותה לבית החולים.
- זה היה סגור. כְּבָר. - ובית החולים באודנס?
אף אחד לא יעזור לגרמני.
ראית הכל בעצמך.
אין צורך לנסוע לאודנס. היכנס לרכב.
היכנס לרכב.
- היכנס לרכב. - היא הולכת למות! אם תעזוב אותה!
היא חולה! תסתכל עליה!
קח אותי לאודנס.
אַבָּא! עַכשָׁיו!
היא תיסע לאודנס! הוא ילך!
- אתה יכול לעשות את זה מהר יותר? - ואני הולך כל כך מהר.
גיזלה. הזדרז. תתעורר. פקח את העיניים.
תסתכל עלי. ולספור, בסדר?
אחד שתיים שלוש ארבע.
- חמש שש. סורן.
תוריד אותו.
- אחר הצהריים טובים. - לאן אתה הולך?
לבית החולים באודנס. אחותי חלתה.
צריך יותר מהר.
צא מהמכונית.
- מה קורה? אני חושב שיש גרמנים באוטו.
אתה יכול ללכת.
תודה.
פשוט סע מהר יותר.
- איך אני יכול לעזור לך? יש לנו ילדה חולה במכונית.
- במה היא חולה? - דיפטריה.
לא יכול לנשום ויש לו חום גבוה.
- מאיפה אתה? - מרוסלינג.
- מהמכללה? - כן.
- היא גרמנייה? - ומה?
- היא ילדה. - אני עלול להיות מפוטר.
- מה קורה? - הם רוצים לעזור לגרמני.
זאת בת.
קח אותי לבית חולים גרמני. - אבל הם סגורים.
- יש בתי חולים אחרים. - הכל סגור.
אני שואל. עכשיו זה לא אפשרי.
- יש לך ילדים? - התשובה שלי היא לא.
יש רופאים ברינג או בסונדבורג.
זו גיזלה, והיא גוססת.
אני לא יכול. אני לא אעזוב מכאן.
- חוקי ההסתדרות הרפואית... - היא חולה!
מת.
לעזור לה.
אבל אני...
מת.
פרה סורנסן, אנחנו צריכים מיטה.
בוא נלך.
גיזלה. תתעורר.
אתה חייב לעזוב מכאן. ברור?
אני מקווה שתמצא במאי טוב.
וראוי.
בשנת 1945 מתו 62 פליטים ממכללת רוסלינג, בהם 27 ילדים.
בתום המלחמה הגיעו לדנמרק כ-250,000 פליטים גרמנים. 10,942 מהם מתו תוך מספר חודשים מהשחרור. 6,540 היו ילדים.
החל מסתיו 1945 נאספו פליטים במחנות ברחבי דנמרק. המחנה הגדול ביותר היה באוקסבולירן. יותר מ-35,000 איש חיו שם. הפליטים הגרמנים האחרונים עזבו את דנמרק ב-1949.
תורגם על ידי Nike 2023
Downloaded from subtitlesnest.com