תהנה.
לא הערת אותי.
ישנת.
אתה לא יכול לסבול לאכול איתי ארוחת בוקר.
הרתחתי לך ביצה. לִרְאוֹת? בקושי הייתי מרתיח לך ביצה
אם לא הייתי רוצה לראות אותך. אממ, תה או קפה?
האם אישה כלשהי נשארת מספיק זמן
לגלות מה לעזאזל עובר לך בראש?
מה אתה עושה הלילה?
אני רואה את הבת שלי.
הבת שלך? שמרת עליה מאוד.
האם אני?
ובכן, היא בחול כבר שנה.
אמרת תה?
אני הולך.
תהנה עם הבת שלך.
כרטיסים בבקשה.
כרטיסים. סלח לי.
כרטיסים.
כרטיסים בבקשה.
הו!
היי. היי אתה!
כפות הרגליים שלך. כפות הרגליים שלך.
שלום ילד.
לְמַעלָה.
זה בסדר.
שם. איפה את גר?
זה רק כאן למעלה. אני אהיה בסדר עכשיו. תודה.
הֱיה שלום.
תשמור על עצמך.
אני מודאג לגביו. הוא נראה נורא.
הילד אומר שהוא לא צריך רופא.
- הוא כן. אני לא צריך רופא.
- טוב, אם כך. - פיטר.
אנחנו לא הולכים להתווכח על זה.
הזכר לי. בן כמה אתה עכשיו?
מייקל בן 15.
[רופא] זו קדחת השנית.
הוא יהיה במיטה כמה חודשים, לפחות.
בידוד מוחלט.
אמילי, תתרחקי. הוא מדבק.
אמילי!
איך אתה מרגיש?
טוב יותר.
התכוונתי לומר לך...
...ביום שחליתי, אישה עזרה לי.
היא עזרה לך?
כן. היא הביאה אותי הביתה.
יש לך את הכתובת שלה?
- [מייקל] שלום? - [אישה] כן?
הבאתי לך את הפרחים האלה כדי להגיד לך תודה.
שים אותם שם בכיור.
הייתי מגיע מוקדם יותר, הייתי במיטה שלושה חודשים.
- אתה יותר טוב עכשיו? - כן. תודה.
- תמיד היית חלש? - אוי לא. מעולם לא הייתי חולה לפני כן.
זה משעמם להפליא. אין שום דבר לעשות.
אפילו לא יכולתי להיות מוטרד לקרוא.
ובכן, שוב תודה.
לַחֲכוֹת.
אני אלך איתך. אני חייב ללכת לעבודה.
חכה במסדרון בזמן שאני מחליף.
יש עוד שני דליים למטה.
אתה יכול למלא אותם ולהעלות אותם.
אתה נראה מגוחך. תראה אותך, ילד.
אתה לא יכול ללכת הביתה ככה.
תוריד את הבגדים. אני אריץ לך אמבטיה.
אתה תמיד עושה אמבטיה במכנסיים?
זה בסדר. אני לא אסתכל.
אני אביא לך מגבת.
אז בגלל זה חזרת.
אתה כל כך יפה.
על מה אתה מדבר?
תראה אותי, ילד.
ממ! ממ!
לאט.
לאט...
ששש.
אי נוחות לאמא שלך.
עוד כמה פעמים? אמרתי שאני מצטער.
- הפחדת אותה. הלכתי לאיבוד, זה הכל.
בגלל זה איחרתי. אפשר עוד קצת?
איך מישהו יכול ללכת לאיבוד בעיר הולדתו?
התכוונתי ללכת לטירה, הגעתי לשדה.
- כיוונים הפוכים. - לא עניינך.
- הוא משקר. - הוא לא משקר.
מייקל אף פעם לא משקר.
החלטתי שאני רוצה לחזור לבית הספר מחר.
הרופא אומר שאתה צריך שלושה שבועות. - ובכן, אני הולך.
פיטר?
- היי! - אוי!
ככה?
זה נכון.
לא, לא כל כך מהר.
אה!
זה בסדר.
עשה זאתשוב.
ממ...
הו!
מה שמך?
- מה? - השם שלך.
- למה אתה רוצה לדעת? - הייתי כאן שלוש פעמים.
אני רוצה לדעת את שמך. מה הבעיה עם זה?
כלום, ילד.
אין בזה שום דבר רע.
- זאת האנה. אתה נראה כל כך חשוד.
מה שלך, ילד? - מיכאל.
מיכאל. הממ.
אז אני עם מייקל.
האנה.
רעיון הסודיות הוא מרכזי בספרות המערבית.
אתה יכול להגיד את כל הרעיון של אופי
מוגדר על ידי אנשים
מחזיק מידע ספציפי,
אשר מסיבות שונות,
לפעמים סוטה, לפעמים אצילי,
הם נחושים לא לחשוף.
אתה אף פעם לא מספר לי מה אתה לומד.
לומד?
בבית הספר.
- האם אתה לומד שפות? - כן.
- אילו שפות? - לטינית.
תגיד משהו בלטינית.
זה הוראס.
זה נפלא.
אתה רוצה קצת יוונית?
זה יפה.
איך אתה יודע?
איך אתה יודע, כשאין לך מושג מה זה אומר?
מה אתה לומד בגרמנית?
אני לומד מחזה.
מאת סופר בשם גוטהולד אפרים לסינג. שמעת עליו?
למחזה קוראים אמיליה גאלוטי. אתה יכול לקרוא את זה.
אני מעדיף להקשיב לך.
בסדר.
מערכה ראשונה. סצנה ראשונה.
אחד מחדרי הנסיך.
הנסיך...
אני לא ממש טוב.
תמשיך.
תלונות, רק תלונות.
למען השם, נשאר משהו מלבד עבודה?
רק תאר לעצמך שאנשים באמת מקנאים בנו.
אתה טוב בזה, נכון?
טוב במה?
קריאה.
מה מצחיק?
לא חשבתי שאני טוב בשום דבר.
וואו!
מה אתה עושה? מה זה?
למה התנהגת כאילו לא הכרת אותי?
לא רצית להכיר אותי! יכולת לראות שהייתי בכרכרה הראשונה!
- אז למה ישבת בשני? - מה חשבת שאני עושה?
למה חשבת שאני שם? - איך אני אמור לדעת?
עכשיו, עבדתי. אני צריך אמבטיה.
ואני רוצה להיות לבד.
אתה מוכן בבקשה לעזוב?!
אני... לא התכוונתי להרגיז אותך.
אין לך את הכוח להרגיז אותי.
אתה לא מספיק חשוב כדי להרגיז אותי.
אני לא יודע מה להגיד.
מעולם לא הייתי עם אישה לפני כן.
היינו יחד ארבעה שבועות,
ואני לא יכול לחיות בלעדיך.
אני לא יכול.
אפילו המחשבה על זה הורגת אותי.
ישבתי בכרכרה השנייה כי חשבתי שאולי תנשק אותי.
ילד, חשבת שנוכל להתעלס בחשמלית?
זה נכון מה שאמרת?
שאני לא משנה לך?
האם אתה סולח לי?
אתה אוהב אותי?
- האם יש לך ספר? - כן יש לי.
לקחתי אחד איתי הבוקר.
- מה זה? - האודיסאה, מאת הומרוס.
זה שיעורי הבית שלי.
אנחנו משנים את הסדר שבו אנחנו עושים דברים.
תקרא לי קודם, ילד. ואז אנחנו עושים אהבה.
- [מייקל] האודיסאה, מאת הומרוס. - מהי אודיסיאה?
מסע. הוא יוצא למסע.
טוֹב.
שיר לי על האיש, מוזה איש הפיתולים
נסע שוב ושוב ממסלולו פעם אחת הוא שדד
– הגבהים המקודשים של טרויה” – בוא הנה.
הוא הצמיד את ידה אל שפתיו.
היא הייתה מתה.
עבר כל עזרה, או צורך בה.
חטטתי למקום בדרך, נתקלתי בתיקון קטן ופתוח
גדול כמו חדר שינה, כולו תלוי בגפנים,
ומצא אדם שוכב שם ישן.
ולפי גינגים, זה היה גים הזקן שלי.
״כשנחתת, חשבתי שאוכל להדביק אותך
על האדמה בלי שתצטרך לצעוק עליך. אבל כשאני רואה את הבית הזה,
אני מתחיל ללכת לאט. [צוחק]
ליידי צטרלי הרגישה את בשרו העירום נגדה
כשהוא נכנס לתוכה.
לרגע, הוא עדיין היה בתוכה...
זה דוחה.
איפה קיבלת את זה?
- השאלתי את זה ממישהו בבית הספר. - אה...
אתה צריך להתבייש.
תמשיך.
מיליארדי שלפוחיות כחולות מרהיבות בטייפון רועם!
זה מים! אבל מה לעזאזל ציפית שזה יהיה?
- וויסקי. - וויסקי, ברעם, וויסקי!
וויסקי? בוא עכשיו, קפטן, אתה לא יכול להיות רציני.
זה מספיק להיום, ילד.
תהיתי, אתה חושב שאתה יכול לקבל קצת חופש?
אולי נוכל לצאת לטיול.
- איזה סוג של טיול? - חופשת רכיבה על אופניים.
רק יומיים.
יש לי ספר הדרכה. קבעתי את המסלול.
תראה. מה אתה חושב?
אני חושב שאתה אוהב לתכנן, נכון?
אני לא מפחד.
אני לא מפחד מכלום.
ככל שאני סובל יותר, כך אני אוהב יותר.
הסכנה רק תגביר את אהבתי.
זה יחדד את זה. זה ייתן לו ספייס.
אני אהיה המלאך היחיד שאתה צריך.
אתה תעזוב את החיים אפילו יותר יפים ממה שנכנסת אליהם.
השמים יחזירו אותך ויביטו בך ויאמרו,
רק דבר אחד יכול להפוך את הנשמה לשלמה, והדבר הזה הוא אהבה.
- שלום. - שלום.
- [אישה] סליחה. - שלום.
אתה יודע מה אתה רוצה?
אממ... מה אתה אוכל?
- אתה מזמין. אני אקבל את מה שיש לך. - בסדר.
אממ...
שני פרנקפורטרים, שני סלטי תפוחי אדמה ושתי בירות, בבקשה.
- תודה. - תודה.
אני מקווה שאמא שלך הייתה מאושרת. - תודה.
היא נהנתה מאוד מהארוחה שלה.
בחייך.
הנה, תן לי להראות לך לאן אנחנו הולכים.
זה בסדר, ילד.
אני לא רוצה לדעת.
- מה אתה עושה? - אני כותב שיר. עליך.
- אני יכול לשמוע את זה? - זה לא מוכן.
אני אקרא לך את זה יום אחד.
בוקר, הנדריק. בוקר טוב, מר ברג.
אתה בבית משפט 306. תודה לך.
אתה בסדר, מייקל? - אני בסדר.
- למהר. אתה יודע איך היא. - [מייקל] נתראה מאוחר יותר!
בהצלחה.
בבקשה תעמוד.
אנא לשבת.
הנאשם, בבקשה.
הם באים.
- שלום. - שלום.
- מה היא אמרה? - [המורה] בוקר טוב, גבירותיי.
ברוך הבא את עמיתיך החדשים. התייחס אליהם באדיבות.
- לשבת. - שלום.
שמי סופי. אני מייקל.
האודיסאה.
קח את הספרים שלך.
כולם מאמינים שהנושא של הומרוס הוא השיבה הביתה.
למעשה, האודיסאה הוא ספר על מסע.
הבית הוא מקום שאתה חולם עליו.
ברג, אני לא מתכוון להסיח את דעתך, אבל אנחנו אמורים ללמוד את הומרוס, לא את סופי.
- זה נפלא, לא? - נפלא.
זה הולך להיות קיץ נהדר.
- למה אתה יוצא מוקדם? - הוא תמיד יוצא מוקדם.
- יש לך לאן ללכת? - להתראות מחר.
סליחה שאני מאחר.
עצרו אותי בבית הספר.
יש לי ספר חדש.
הגברת עם כלב קטן.
מאת אנטון צכוב.
הדיבור היה שפנים חדשות הופיעו בטיילת,
גברת עם כלב קטן.
שמיץ, רגע אחד, בבקשה.
קראתי את הדיווחים עליך. כל אחד. עבודה מצויינת.
אתה תעבוד במשרד.
קודמת. מזל טוב.
- [ילד] יא-האו! - אה! [צוחק]
בוא נלך מפה!
בחייך! מייקל, אנחנו עוזבים. בוא נלך!
קדימה, מייקל!
זה אמור להיות הפתעה ליום ההולדת שלך.
- [ילד] קדימה! - [ילד 2] מה הקטע?
- אני מצטער. בֶּאֱמֶת. - [סופי] חשבנו שתאהב את זה.
יש לנו בירה! אנחנו הולכים לרקוד!
הבטחתי למישהו.
מייקל, בבקשה!
פה ושם השתקפות הכוכבים והאורות,
על הגדה רעד ורעד.
- [חנה] הו, ילד, ילד. - מה?
- תפסיק. - מה לא בסדר עכשיו?
שום דבר לא בסדר.
זה שום דבר.
אתה יודע, אתה אף פעם לא שואל.
אתה אף פעם לא טורח לשאול מה שלומי!
אתה אף פעם לא אומר.
זה פשוט במקרה יום ההולדת שלי.
זה יום ההולדת שלי, זה הכל!
אף פעם לא שאלת מתי זה.
- אם אתה רוצה ריב, ילד... - אני לא רוצה ריב!
- מה לא בסדר איתך?! - איזה עניין זה שלך?!
זה תמיד בתנאים שלך. הכל.
אנחנו עושים מה שאתה רוצה. זה תמיד מה שאתה רוצה.
החברים שלי ערכו לי מסיבה. - למה אתה כאן?
תחזור למסיבה שלך. האם זה מה שאתה רוצה?
ממ! ממ!
תמיד אני צריך להתנצל.
אתה לא צריך להתנצל. אף אחד לא צריך להתנצל.
מלחמה ושלום, ילד.
עכשיו, אתה חייב לחזור לחברים שלך.
האם אתה בסדר?
זה הוא.
טוֹב.
תביא לילד משהו לאכול.
אני חושב שכולנו ידענו שבסופו של דבר תחזור אלינו.
מר ברג? השעה 8:00.
הבת שלך.
תודה.
גוליה.
- לא השארתי אותך לחכות? - הקדמתי.
ברוך שובך. [צוחק]
אז איך תחליטו?
אני לא יודע.
אני מאושר בברלין, אני מניח.
- ראית את אמא שלך? - מממממ.
רציתי לברוח. זה הכל.
זו הייתה פריז, אבל היא הייתה יכולה להיות בכל מקום.
הרחק מההורים שלך?
אני מודע שהייתי קשה.
לא תמיד הייתי פתוח איתך.
אני לא פתוח עם אף אחד.
ידעתי שאתה רחוק.
אתה יודע... תמיד הנחתי שזו אשמתי.
גוליה.
כמה אתה יכול לטעות?
- [גוליה] אני אראה אותך בקרוב מאוד. - [מייקל] נתראה בקרוב.
- [גוליה] לילה טוב, אבא. - [מייקל] לילה טוב.
אלו מכם לקבוצת הסמינרים המיוחדת,
נא להישאר בחדר הזה.
פרופסור רוהל יהיה כאן בעוד רגע.
ובכן, נראה שאנחנו קבוצה די קטנה.
קבוצה קטנה ונבחרת.
ברור שזה הולך להיות סמינר ייחודי.
נתחיל ברשימת קריאה, רבותי.
קארל גספרס...
- וגברות. - ...שאלת האשמה הגרמנית.
אז זה המקום שבו אתה נמצא.
כן.
היכנס.
אתה לוקח את העבודה ברצינות. אני לא יודע.
אתה די ילד רציני.
ככה חונכתי.
מה איתך? אתה רציני?
אתה בטוח שאתה רוצה לעבוד הלילה?
כֵּן.
אבל אני לא אעבוד כל לילה.
להתראות מחר.
- כן. בדיוק - זה נכון.
אתה צריך יד.
למה כל המשטרה? - הם מודאגים ממפגינים.
- בעד או נגד? - שניהם.
וואו. זה קרקס.
כולם לקום.
כל הצלמים מתבקשים כעת לעזוב.
בית המשפט הזה יושב כעת. אנא לשבת.
הדבר הראשון שאני הולך לעשות הוא לשמוע תנועות
מכל אחד מעורכי הדין של הנאשמים.
הם טוענים שאין סיבה להשאיר את הנאשמים בכלא
עד לתוצאות המשפט הקרוב.
אני אקח את המקרים האלה אחד אחד. - רוצה עט?
- יש לי עט. - [שופטת] חנה שמיץ.
- קוראים לך חנה שמיץ? - [חנה] כן.
אתה יכול לדבר חזק יותר בבקשה?
- [חנה] שמי חנה שמיץ. - [שופט] תודה.
- נולדת ב-21 באוקטובר 1922? - [חנה] כן.
בהרמנשטדט.
- ואתה עכשיו בן 43? - [חנה] כן.
- [שופט] הצטרפת ל-SS ב-1943? - כן.
מה הייתה הסיבה שלך להצטרפות?
עבדת במפעל של סימנס באותה תקופה?
כן.
לאחרונה הציעו לך קידום.
למה העדפת להצטרף ל-SS?
- התנגדות. - [שופט] אני אנסח מחדש את השאלה שלי.
אני מנסה לברר
אם היא הצטרפה ל-SS באופן חופשי, הממ?
מרצונה החופשי.
- שמעתי שיש עבודות. - [שופט] תמשיך.
עבדתי בסימנס
כששמעתי שה-SS מגייס.
האם ידעת את סוג העבודה שמצפים ממך לעשות?
הם חיפשו שומרים.
- הגשתי מועמדות לעבודה. - [שופט] עבדת ראשון באושוויץ?
- [חנה] כן. - [שופט] עד 1944.
ואז הועברת למחנה קטן יותר ליד קרקוב?
- [חנה] כן. - אתה בסדר?
- [שופט] עזרת להעביר אסירים... - אני בסדר.
...מערבה בחורף 1944 במה שנקרא צעדות המוות?
- אז מה חשבת? אני לא יודע.
זה לא היה בדיוק מה שציפיתי.
לא? באיזו דרך? למה ציפית?
חשבתי שזה מרגש.
מְרַגֵשׁ? למה?
למה חשבת שזה מרגש?
כי זה צדק.
חברות חושבות שהן פועלות לפי משהו שנקרא מוסר,
אבל הם לא.
הם פועלים לפי משהו שנקרא חוק.
אתה לא אשם בשום דבר רק בעבודה באושוויץ.
שמונה אלפים איש עבדו באושוויץ.
בדיוק 19 הורשעו, ורק שישה בגין רצח.
כדי להוכיח רצח, אתה צריך להוכיח כוונה.
זה החוק.
השאלה היא אף פעם לא האם זה לא בסדר,
אבל האם זה היה חוקי.
ולא לפי החוקים שלנו, לא.
- לפי החוקים דאז. - אבל האין זה...
- [רוהל] מה? - ...צר?
אה, כן. החוק צר.
מצד שני,
אני חושד באנשים שהורגים אנשים אחרים
נוטים להיות מודעים לכך שזה לא בסדר.
מיס שמיץ, את מכירה את הספר הזה?
- כן. - חלקים ממנו
כבר נקראו בבית המשפט.
זה של ניצול,
אסיר ששרד.
אילנה מאתר.
היא הייתה במחנה כשהייתה ילדה, לא?
- היא הייתה עם אמה. - [חנה] כן.
בספר היא מתארת תהליך מיון.
בסוף העבודה של החודש, כל חודש,
נבחרו שישים אסירים.
נבחר להישלח ממחנה הלוויין חזרה לאושוויץ.
זה נכון, לא?
כן זה נכון.
ועד כה, כל אחד מהנאשמים שלך
הכחיש במפורש שהוא חלק מהתהליך הזה.
עכשיו, אני הולך לשאול אותך.
היית חלק מזה?
כן.
אז עזרת בבחירה?
- כן. - [שופט] אתה מודה בזה?
אז תגיד לי,
איך הבחירה הזו התרחשה?
היו שישה שומרים,
אז החלטנו שנבחר עשרה אנשים כל אחד.
ככה עשינו את זה כל חודש.
כולנו היינו בוחרים בעשרה.
חבריך הנאשמים לקחו חלק בתהליך?
כולנו עשינו זאת.
למרות שהם הכחישו?
לומר אנחנו, כולנו קל יותר מאשר לומר אני, אני לבד,
נכון, מיס שמיץ?
האם לא הבנת
ששלחת את הנשים האלה למוות?
אבל הם היו מגיעים חדשים, נשים חדשות הגיעו כל הזמן.
אז... הישנים היו צריכים לפנות מקום לחדשים.
אני לא בטוח שאתה מבין... - לא יכולנו לשמור על כולם.
- לא היה מקום. - [שופט] לא.
אבל מה שאני אומר...
תן לי לנסח מחדש.
כדי לפנות מקום, בחרת נשים ואמרת,
אתה, אותך ואתה צריכים להישלח בחזרה כדי להרוג.
ובכן, מה היית עושה?
האם לא הייתי צריך להירשם לסימנס?
גב מאתר, הם מוכנים עבורך עכשיו.
לך, לך. זוז זוז זוז.
איפה מייקל? אני לא יודע.
בספרך אתה מתאר את תהליך הבחירה.
כן.
הכריחו אותך לעבוד ואז, כשכבר לא היה לך שימוש בהם,
אחר כך שלחו אותך בחזרה לאושוויץ כדי להיהרג.
יש פה אנשים שעשו את הבחירה הזו?
כן.
אני צריך שתזהה אותם. אתה יכול בבקשה להצביע עליהם?
שֶׁלָה.
והיא.
שֶׁלָה.
והיא.
שֶׁלָה.
והיא.
תודה. המשך בבקשה.
כל אחד מהשומרים היה בוחר מספר מסוים של נשים.
חנה שמיץ בחרה אחרת.
באיזו דרך אחרת?
היו לה מועדפים.
בנות, בעיקר צעירות.
כולנו הערנו על זה.
היא נתנה להם אוכל ומקומות לישון.
בערב, היא... ביקשה מהם להצטרף אליה.
וכולנו חשבנו...
ובכן, אתם יכולים לתאר לעצמכם מה חשבנו.
ואז גילינו שהיא גורמת לנשים האלה לקרוא לה בקול רם.
הם קראו לה.
בהתחלה חשבנו שהשומר הזה, השומר הזה הוא...
... רגישה יותר, היא אנושית יותר, היא חביבה יותר.
לעתים קרובות, היא בחרה בחלשים, בחולים.
היא בחרה אותם. נראה היה שהיא מגנה עליהם כמעט.
אבל אז היא שלחה אותם.
זה יותר נחמד?
אני רוצה לעבור עכשיו לצעדה.
לפי הבנתי, אתה ובתך צעדת במשך חודשים רבים.
בחורף 1944 נסגר המחנה שלנו.
אמרו לנו שאנחנו צריכים להמשיך הלאה. אבל התוכנית השתנתה כל יום.
נשים מתו מסביבנו בשלג.
חצי מאיתנו מתו בצעדה. הבת שלי אומרת בספר,
פחות צעדת מוות, יותר דהירת מוות.
אנא ספר לנו על הלילה בכנסייה.
באותו לילה, חשבנו שהתמזל מזלנו כי היה לנו קורת גג מעל הראש.
תמשיך.
הגענו לכפר.
כמו תמיד, הגארדים תפסו את הרבעים הטובים ביותר. הם לקחו את בית הכומר.
אבל הם נתנו לנו לישון בכנסייה.
הייתה הפצצה באמצע הלילה.
הכנסייה נפגעה.
בהתחלה יכולנו רק לשמוע את האש. זה היה בצריח.
אז יכולנו לראות קורות בוערות...
...והם התחילו להתרסק על הרצפה.
כולם מיהרו...
...מיהרו אל הדלתות.
אבל הדלתות ננעלו מבחוץ.
הכנסייה נשרפה? אף אחד לא בא לפתוח את הדלתות?
האם זה נכון?
אף אחד.
למרות שכולכם נשרפו למוות?
כמה אנשים נהרגו?
כולם נהרגו.
אבל שרדת?
תודה.
אני רוצה להודות לך שבאת לארץ הזו
היום להעיד.
אני לא יודע. אני לא יודע מה אנחנו עושים כאן יותר.
נכון?
אתה אומר לנו לחשוב כמו עורכי דין,
אבל יש בזה משהו... מגעיל.
- איך זה? זה לא קרה לגרמנים.
זה קרה ליהודים.
- מה אנחנו מנסים לעשות? - אנחנו מנסים להבין.
שש נשים נעלו 300 יהודים בכנסייה והניחו להם לשרוף.
מה יש להבין?
תגיד לי! אני שואל! מה יש להבין?
התחלתי להאמין במשפט הזה. חשבתי שזה נהדר.
עכשיו, אני חושב שזה... זו רק הסחה.
כן? סטייה ממה?
אתה בוחר שש נשים, אתה מעמיד אותן למשפט,
אתה אומר, הם היו הרשעים, הם היו האשמים.
אחד הקורבנות כתב במקרה ספר.
זו הסיבה שהם עומדים למשפט ואף אחד אחר!
אתה יודע כמה מחנות היו באירופה?
אנשים ממשיכים על כמה כולם ידעו?
מי ידע? מה הם ידעו? כולם ידעו!
ההורים שלנו, המורים שלנו. זו לא השאלה!
השאלה היא, איך נתת לזה לקרות?
מוטב, למה לא התאבדת כשגילית את זה?
אלפים. זה כמה. היו אלפי מחנות.
כולם ידעו.
תראה את האישה הזאת.
- איזו אישה? - האישה שאתה תמיד בוהה בה.
אני מצטער, אבל אתה כן.
אני לא יודע לאיזו אישה אתה מתכוון.
אתה יודע מה הייתי עושה?
שים את האקדח בידי, הייתי יורה בה בעצמי.
תירה בכולם!
למה לא פתחת את הדלתות?
שאלתי את כולכם, ואני לא מקבל תשובה.
שניים מהקורבנות נמצאים בבית המשפט הזה. מגיע להם תשובה.
זה דוח ה-SS. לכולכם יש עותקים.
הדוח אשר נכתב, אושר ונחתם על ידי כולכם
מיד לאחר האירוע. בדוח הכתוב,
כולכם טוענים שאפילו לא ידעתם על השריפה עד אחרי שהיא קרתה.
אבל זה לא נכון, נכון?
נו?
זה לא נכון.
אני לא יודע מה אתה שואל. - הדבר הראשון שאני שואל
- למה לא פתחת את הדלתות? - מובן מאליו.
מהסיבה הברורה.
- לא יכולנו. - למה לא הצלחת?
היינו שומרים.
תפקידנו היה לשמור על האסירים.
לא יכולנו פשוט לתת להם לברוח.
אני רואה. ואם הם יימלטו, אז יאשימו אותך,
יאשימו אותך, אולי אפילו תוצא להורג?
- [חנה] לא! - נו, אז?
אם היינו פותחים את הדלתות, היה כאוס.
איך יכולנו להחזיר את הסדר על כנו?
זה קרה כל כך מהר. ירד שלג. הפצצות.
הלהבות... היו להבות בכל הכפר.
ואז התחילו הצרחות, והלכו והתגברו.
אם כולם היו באים ממהרים החוצה, לא היינו יכולים פשוט לתת להם לברוח.
לא יכולנו. אנחנו היינו אחראים עליהם!
אז ידעת מה קורה? אתה ידעת? עשית בחירה.
אתה נותן להם למות,
במקום להסתכן לתת להם לברוח.
הנאשמים האחרים העלו נגדך טענה.
שמעת את הטענה הזו?
הם אומרים שאתה אחראי.
זה לא נכון. הייתי... הייתי רק אחד מהשומרים.
היא הייתה אחראית. - [אישה] היא הייתה!
- ברור שהיא הייתה. - כתבת את הדוח?
לא. לא. כולנו דנו מה לומר. כולנו כתבנו את זה ביחד.
היא כתבה את הדוח. היא הייתה אחראית.
- [שופט] האם זה נכון? - לא.
- כן אתה עשית את זה! - האם זה משנה?
היא כתבה את זה. - [שופט] אני צריך דוגמה
- של כתב היד שלך. - שלי...
- כתב היד שלי? - כן. אני צריך להקים
- מי כתב את הדוח. אני לא רואה איך זה מתאים.
- עברו 20 שנה. קח את הנייר שלה. ניגש לספסל.
- השוו כתב יד של 20 שנה...? - [שופט] התקרב לספסל.
לא יפסלו אותי בבית המשפט שלי.
אני מצטער...
אני מעדיף להקשיב לך.
אין צורך.
כתבתי את הדוח.
שקט בבקשה.
להזמין!
דילגת על סמינרים.
יש לי פיסת מידע.
לגבי אחד הנאשמים.
- משהו שהם לא מודים. - איזה מידע?
אתה לא צריך שאני אספר לך.
זה ברור לגמרי. יש לך חובה מוסרית לחשוף את זה לבית המשפט.
זה קורה שהמידע הזה חיובי לנתבע.
זה יכול לעזור במקרה שלה.
זה עשוי אפילו להשפיע על התוצאה, בוודאי על גזר הדין.
- כך? - יש בעיה.
הנתבעת עצמה נחושה לשמור מידע זה בסוד.
- [רוהל] רגע, בבקשה. - מצטער.
מה הסיבות שלה?
כי היא מתביישת.
מתבייש במה?
- דיברת איתה? - ברור שלא.
למה כמובן שלא?
אני לא יכול.
אני לא יכול לעשות את זה.
אני לא יכול לדבר איתה.
מה שאנחנו מרגישים לא חשוב. זה חסר חשיבות לחלוטין.
השאלה היחידה היא מה אנחנו עושים.
אם אנשים כמוך לא ילמדו ממה שקרה לאנשים כמוני,
אז מה לעזאזל הטעם במשהו?
שמיץ?
יש לך מבקר.
שקט בבקשה!
גרטרוד באלו.
אנדראס מייקל שפרינגר.
מיכאל ברג.
וולטר שרמן.
הזמן עבר.
אתה נכנס?
לקחתם את הזמן.
מה זה?
לאן אתה הולך?
אני מצטער.
אני צריך לישון לבד.
אני אהיה רק דקה.
- נאצי! - זונה נאצית!
נאצי!
שתיקה בבית המשפט. שתיקה בבית המשפט.
כולם לקום.
בית המשפט מוצא את הנאשמים אשמים
ריטה בקהארט, קרוליין שטיינהוף,
רגינה קרויט, אנגלה זבה
ואנדריאה לומן
של סיוע משותף לרצח ב-300 מקרים.
בית המשפט מוצא את הנאשם אשם
חנה שמיץ על רצח ב-300 מקרים.
בית המשפט גוזר עונשים
ריטה בקהארט, קרוליין שטיינהוף,
רגינה קרויט, אנגלה זבה ואנדריאה לומן
לרצות כל אחד מאסר כולל של ארבע שנים ושלושה חודשים.
חנה שמיץ,
לאור הקבלה שלך ותפקידך המיוחד,
אתה בקטגוריה אחרת.
בית המשפט גוזר על הנאשם, שמיץ, מאסר עולם.
לאן אנחנו הולכים?
אמרתי שאני אספר לך כשנגיע לשם.
אמרת לי שאתה אוהב הפתעות. - אני אוהב הפתעות.
היא גדלה, נכון?
אני לא יודע. כל כך הרבה זמן מאז שראיתי אותה, מייקל. איך אני יכול לדעת?
זו אשמתי. לא היינו צריכים לבוא בלי הודעה מוקדמת.
אבא הולך לגור בבית שלו.
אמא, אני חוששת שיש לי חדשות רעות.
גוליה יודעת. כבר סיפרנו לה.
גרטרוד ואני, אנחנו מתגרשים.
אתה לא בא להלוויה של אביך, אבל אתה בא בשביל זה?
לא קל לי לבקר בעיר הזאת.
- באמת היית כל כך אומלל? - זה לא מה שאני אומר.
- לא לזה התכוונתי. - נו, אז?
אסור לך לדאוג לגבי גרטרוד. אני הולך לשמור עליה.
היא כבר תובעת מדינה, אז היא מרוויחה הרבה יותר ממני.
מיכאל...
...אני לא מודאג לגבי גרטרוד.
אני דואג לך.
שיר לי על האיש, מוזה
איש הפיתולים מונע שוב ושוב מהמסלול
פעם אחת הוא שדד את הגבהים המקודשים של טרויה
[שומר] 215, דואר.
217, דואר.
220, דואר.
1219. 66215.
מספר?
פתח את זה.
בדיקה, בדיקה. אחת שתיים שלוש. בדיקה, בדיקה.
האודיסאה מאת הומרוס.
שיר לי על האיש, מוזה
איש הפיתולים
נוהגים שוב ושוב מחוץ למסלול
פעם אחת הוא בזז את הגבהים המקודשים של טרויה...
...לבית המוות. אבל הם החזיקו מעמד,
בתקווה שאולי עוד יבואו אחרים.
גוונים של גיבורים מפורסמים, גברים שמתו בימים עברו
ורוחות רפאים בגיל מבוגר עוד יותר, אני משתוקק לראות.
בוא, נדן את חרבך, בוא נלך לישון ביחד.
הרכיבו את מיטתי וערבבו את עבודת הקסם של האהבה.
אנחנו נצמח בינינו אמון עמוק.
לא לכל העולם, לא עד שתסכימי להישבע, האלה,
שבועה מסנוורת שלעולם לא תתכנן איזו תככים חדשה שתפגע בי.
מיד היא התחילה להישבע את השבועה שנדרשתי.
לעולם, היא לעולם לא תעשה לי רע.
וכשהיא סיימה אז, סוף סוף,
עליתי על המיטה המדהימה של Circes.
כאשר שחר הצעירה, באצבעותיה האדומות הוורדות, זרחה שוב,
הם חיברו שוב את הזוג שלהם,
והחוצה דרך השערים וקולונדה מהדהדת,
הם הציפו את הצוות בריצה והמשיכו לעוף,
בלי שום דבר, והנסיכים הגיעו לאדמות החיטה...
...הסטונים הגזעיים האלה...
כשהשמש שקעה...
...היא ההתחלה שלי.
באמת, ואני חייב להודות, אני מקנא.
זה נכון, עד עכשיו...
מדהים לחלוטין. תמיד אמרתי שהכל היה טריקים,
אבל הוא הלך לישון מתחת לעיניים שלי.
הוא הרים עיתון גדול מהשולחן
והחל לרקוע ברגליו ולהפריח את העיתון
להחזיר את גרגור לחדרו. זיוואגו... אפילו עוגה,
יותר כמו באבא או רום הידוע כלחמניית זיוואגו.
פעם היית רק צריך לומר לנהג המזחלת שלך במוסקבה,
של זיוואגו. ובדיוק כאילו אמרת...
הגברת עם הכלב הקטן מאת אנטון צכוב.
הדיבור היה שפנים חדשות הופיעו בטיילת,
גברת עם כלב קטן.
דמיטרי דמיטריץ גורוב כבר בילה שבועיים ביאלטה,
אז הוא היה משועמם עם זה ותמיד חיפש פרצופים רעננים.
יושבים בביתן בוורנט,
הוא ראה אישה צעירה צועדת על שפת הים.
עלמה בהירת שיער בגובה בינוני, חובשת כומתה...
אני רוצה להוציא ספר.
איזה ספר?
יש לך את הגברת עם הכלב הקטן?
מה שמך?
חנה שמיץ.
הגברת עם הכלב הקטן.
...כֶּלֶב.
אחת שתיים שלוש ארבע חמש שש.
הגברת עם הכלב הקטן.
ה...
ה.
ה. ה. ה.
ה.
- אין מכתב? - אין מכתב. סִימָן.
- [אישה בטלפון] אתה מייקל ברג? - כן.
תודה שהתקשרת אלי. קיבלת את המכתב שלי?
יש לי את זה כאן.
כמו שאמרתי, חנה שמיץ עולה לשחרור בקרוב מאוד.
האנה יושבת בכלא למעלה מ-20 שנה.
אין לה משפחה.
אין לה חברים.
אתה איש הקשר היחיד שלה.
ונאמר לי שאתה לא מבקר אותה.
לא, אני לא.
כשהיא תצא, היא תצטרך עבודה.
היא תצטרך מקום לגור בו.
אתה לא יכול לדמיין כמה מפחיד העולם המודרני ייראה לה.
ממ-הממ.
אין לי את מי לשאול.
אם לא תיקח עליה אחריות,
אז להאנה אין עתיד בכלל.
זה נדיב מצדך.
תודה שיידעת אותי.
אתה מייקל ברג? - כן.
אני לואיזה ברנר. בוקר טוב.
- מה שלומך? ציפינו לך קודם.
אני צריך להזהיר אותך, במשך זמן רב האנה החזיקה את עצמה ביחד.
היא הייתה מאוד מכוונת. בשנים האחרונות היא שונה.
היא שחררה את עצמה.
אני לוקח אותך ישר למזנון.
הם בדיוק סיימו את ארוחת הצהריים שלהם.
טבלה ארבע.
התבגרת, ילד.
יש לי חבר שהוא חייט.
הוא ייתן לך עבודה.
ומצאתי לך איפה לגור. זה מקום נחמד.
די קטן, אבל זה נחמד.
- אתה תאהב את זה. - תודה.
יש תוכניות חברתיות שונות, דברים תרבותיים שאני יכול לרשום אותך אליהם.
והספרייה הציבורית קרובה מאוד.
אתה קורא הרבה?
אני מעדיף שקוראים לי.
זה נגמר עכשיו, לא?
התחתנת?
אני עשיתי. כן עשיתי.
יש לנו בת.
אני לא רואה אותה כמו שהייתי רוצה.
הייתי רוצה לראות הרבה יותר ממנה.
הנישואים לא החזיקו מעמד.
האם השקעת זמן במחשבה על העבר?
- אתה מתכוון איתך? - לא.
לא, לא התכוונתי איתי.
לפני המשפט, מעולם לא חשבתי על העבר.
מעולם לא הייתי צריך.
עַכשָׁיו?
מה אתה מרגיש עכשיו?
זה לא משנה מה אני מרגיש.
זה לא משנה מה אני חושב.
המתים עדיין מתים.
לא הייתי בטוח מה למדת.
ובכן, למדתי, ילד.
למדתי לקרוא.
אני אאסוף אותך בשבוע הבא, בסדר?
זו נשמעת תוכנית טובה.
אנחנו יכולים לעשות את זה בשקט, או שאנחנו יכולים לעשות מהומה.
בְּשֶׁקֶט.
בסדר. בְּשֶׁקֶט.
בְּשֶׁקֶט.
תשמור על עצמך, ילד. - גם אתה. נתראה שבוע הבא.
באתי לאסוף את חנה שמיץ.
אנא. שבו בבקשה.
היא לא ארזה.
היא מעולם לא התכוונה לעזוב.
הדיבור היה על פנים חדשות
הופיע על הטיילת,
גברת עם כלב קטן.
היא השאירה לי הודעה.
מעין צוואה.
אני אקרא את הקטע שמעסיק אותך.
יש כסף בפח הישן.
תן את זה למייקל ברג.
הוא צריך לשלוח את זה, לצד 7,000 מארק בבנק,
לבת שניצלה מהשריפה.
זה בשבילה.
היא צריכה להחליט מה לעשות עם זה.
ותגיד למייקל שאמרתי שלום.
- גב מאתר? - כן.
אתה מייקל ברג. - כן.
ציפיתי לך.
- אנא. - תודה.
אז אתה חייב להגיד לי, מה בדיוק מביא אותך לארצות הברית?
הייתי כאן כבר. הייתי בכנס בבוסטון.
- אתה עורך דין? - כן.
הסתקרנתי מהמכתב שלך, אבל אני לא יכול לומר שהבנתי אותו לגמרי.
- השתתפת במשפט? - כן. לפני כמעט 20 שנה.
הייתי סטודנט למשפטים. אני זוכר אותך. אני זוכרת את אמא שלך בבהירות רבה.
אמי נפטרה בישראל לפני הרבה שנים.
אני... אני מצטער.
תמשיך בבקשה.
אולי שמעת.
חנה שמיץ נפטרה לאחרונה. היא הרגה את עצמה.
היא הייתה חברה שלך?
סוג של חבר.
זה פשוט כמו זה.
האנה הייתה אנאלפביתית במשך רוב חייה.
זה הסבר להתנהגות שלה?
- לא. - או תירוץ?
לא לא.
היא לימדה את עצמה לקרוא כשהייתה בכלא.
שלחתי לה קלטות.
היא תמיד אהבה... לקרוא לה.
למה שלא תתחיל בלהיות כנה איתי?
לפחות תתחיל ככה.
מה היה אופי החברות שלך?
כשהייתי צעיר היה לי רומן עם חנה.
אני לא בטוח שאוכל לעזור לך, מר ברג.
ו...
...גם אם הייתי יכול, אני לא מוכן.
הייתי כמעט בן 16 כשהתחלתי איתה.
הרומן נמשך רק קיץ. אבל...
אבל מה?
אני רואה.
והאם חנה שמיץ הכירה בהשפעה שהייתה לה על חייך?
היא עשתה הרבה יותר גרוע לאנשים אחרים.
מעולם לא סיפרתי לאף אחד.
אנשים שואלים כל הזמן מה למדתי במחנות.
אבל המחנות לא היו טיפול.
מה לדעתך היו המקומות האלה, אוניברסיטאות?
לא הלכנו לשם כדי ללמוד.
אדם נעשה ברור מאוד לגבי הדברים האלה.
מה אתה מבקש? סליחה בשבילה?
או שאתה רק רוצה להרגיש טוב יותר בעצמך?
העצה שלי? לך לתיאטרון אם אתה רוצה קתרזיס. אנא.
לך לספרות.
אל תלך למחנות.
שום דבר לא יוצא מהמחנות.
שום דבר.
מה שהיא רצתה...
מה שהיא רצתה זה להשאיר לך את הכסף שלה.
- יש לי את זה איתי. - לעשות מה?
כפי שנראה לך מתאים.
כאן.
כשהייתי ילדה קטנה, הייתה לי קופסת תה לאוצרות שלי.
לא ממש ככה. היו לו אותיות קיריליות.
לקחתי אותו איתי למחנה, אבל הוא נגנב.
- מה היה בזה? - דברים סנטימנטליים.
חתיכת שיער מהכלב שלנו. כמה כרטיסים לאופרות
אבא שלי לקח אותי אליו. זה לא נגנב בגלל תוכנו.
זה היה הפח עצמו
זה היה בעל ערך,
מה אתה יכול לעשות עם זה.
אין שום דבר שאני יכול לעשות עם הכסף הזה.
אני נותן את זה לכל מה שקשור להשמדת יהודים,
אז לי זה נראה...
כמו ביטול, וזה משהו שאני גם לא מוכן
- וגם לא בעמדה להעניק. - חשבתי אולי
ארגון לעידוד אוריינות.
טוֹב. טוֹב.
אתה יודע אם יש ארגון יהודי?
אני אתפלא אם אין.
יש ארגון יהודי לכל דבר.
לא שאנאלפביתיות היא בעיה מאוד יהודית.
למה שלא תגלה? תשלח להם את הכסף.
האם אני אעשה את זה בשמה של חנה?
כפי שנראה לך מתאים.
אני אשמור את הפח.
תודה.
- לאן אנחנו הולכים? חשבתי שאתה אוהב הפתעות.
עידו. אני אוהב הפתעות.
חנה שמיץ.
מי היא הייתה?
זה מה שרציתי להגיד לך.
בגלל זה אנחנו כאן.
אז תגיד לי.
הייתי בן 15.
חזרתי הביתה מבית הספר.
הרגשתי ברע.
ואישה עזרה לי.
Downloaded from subtitlesnest.com